ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 140/3975/22 пров. № А/857/11556/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                 Сеника Р.П.,  
суддів                                                                       Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі № 140/3975/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування  рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції –Денисюк Р.С.,
час ухвалення рішення – 21.07.2022 року,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – 07.07.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.02.2022 № 032950006275 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити і виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з 01.02.2022.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-ХІІ (далі – Закон №796-ХІІ), оскільки станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 не прожила в зоні гарантованого добровільного відселення необхідних три роки. 
З таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане уповноваженим органом. Позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_1 від 10.05.1993, яке є дійсним.
Позивач зазначає, що окрім посвідчення надавала органу Пенсійного фонду і довідку Чорнижівського старостинського округу Колківської селищної ради Луцького району від 21.01.2022 № 41, якою також підтверджено, що вона з 23.01.1968 по даний час постійно була зареєстрована та проживає в с. Чорниж Маневицького району, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР “Про правовий режим території, що зазначала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” та “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення.
Звертає увагу, що надання інших документів, які б підтверджували період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, законодавством не передбачено 
Відтак вважає, що період її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає понад необхідних 3 роки, що дає їй право на призначення пільгової пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі № 140/3975/22 позовні вимоги задоволено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки, а саме: 1 рік 09 місяців 08 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1986, з 25.07.1987 по 26.07.1987, з 02.08.1991 по 01.01.1993) та у інші періоди проживала на території, яка не є радіоактивно забрудненою, оскільки згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 24.07.1987 та диплому серії НОМЕР_3 , виданого 25.07.1987, позивач з 01.01.1986 по 24.07.1987 навчалась в середньому Професійно-технічному училищі № 10 м. Луцьк, а з 27.07.1987 по 01.08.1991 працювала на Луцькому шовковому комбінаті. Тому даний період не може бути зарахований для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку. До страхового стажу позивача не зараховано періоди її роботи, а саме: з 06.08.1991 по 09.06.1996 з підстав відсутності номерів наказів та дати прийому на роботу, звільнення з роботи, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України наказом №58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110; періоди догляду за дитиною 3-х років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), так як в свідоцтві про народження дитини відсутні відмітка про одержання паспорту або інша інформація. 
Також не взято до уваги довідку про заробітну плату, видану ОСОБА_2 , від 06.01.2022 №32/1-11, оскільки ім`я не відповідає даним паспорту (згідно паспорту ім`я позивачки – Леся).
Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі № 140/3975/22 та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки довідкою Колківської селищної ради Чорнижівського Старостинського округу від 21.01.2022 № 41 підтверджено фактичне місце проживання позивача ОСОБА_1 з 23.01.1968 і по даний час в селі Чорниж Маневицького району Волинської області (на даний час Луцького району), це свідчить про можливість зменшення віку додатково 1 рік за 2 роки проживання, передбаченого статтею 55 Закону №796-XII.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 11). 
01.02.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та подала відповідні документи (а.с. 33). 
09.02.2022 ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначення пенсії гр. ОСОБА_1 № НОМЕР_4 .
Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до статті 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема: - які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зменшення здійснюється на три роки та додатково на один рік за два роки проживання, роботи, але не більше як шість років. 
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.
Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення згідно наданої довідки станом на 01 січня 1993 року складає 1 рік 09 місяців 08 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1986, з 25.07.1987 по 26.07.1987, з 02.08.1991 по 01.01.1993), що є менше ніж 3 роки, тобто не виконуються вимоги статті 55 Закону № 796.
За наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 складає 26 років 11 місяців 28 днів.
До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди її роботи з 06.08.1991 по 09.06.1996, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутні номери наказів та дати прийому на роботу, звільнення з роботи; період догляду за дитиною 3-х років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), так як в свідоцтві про народження дитини відсутні відмітка про одержання паспорту або інша інформація, що підтверджує факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
Також не взято до уваги довідку про заробітну плату, видану ОСОБА_2 , від 06.01.2022 №32/1-11, оскільки ім`я не відповідає даним паспорту (згідно паспорту ім`я позивачки – Леся) (а.с. 13-14).
Не  погоджуючись з рішенням відповідачів щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулася з даним позовом до суду.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону», призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).
Згідно із статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Відповідно до вимог статті 15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Тобто, факт проживання особи на території радіоактивного забруднення також засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №501 від 25.08.1992 та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 “Про порядок  видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться державними адміністраціями областей.
Згідно з пунктом 2 Постанов Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51, та №501 від 25.08.1992 “Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” посвідчення є основним документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, іншими актами законодавства.
Належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане уповноваженим органом.
Матеріалами справи підтверджено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивачем було надано до ГУ ПФУ у Волинській області, зокрема, посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1993 роках (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане Волинською облдержадміністрацією та довідку Виконавчого комітету Колківської селищної ради Чорнижівського Старостинського округу від 21.01.2022 № 41 про період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. 
З довідки Виконавчого комітету Колківської селищної ради Чорнижівського Старостинського округу від 21.01.2022 № 41 вбачається, що ОСОБА_1 з 23.01.1968 по даний час зареєстрована та постійно проживає по АДРЕСА_1 (відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 № 807-ІХ “Про утворення та ліквідацію районів” на даний час Луцького району) Волинської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР “Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” та “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи”  включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення  внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесене до 3 категорії гарантованого добровільного відселення.
Довідка видана на підставі по господарських книг № 3, особовий рахунок № НОМЕР_5 за 1986-1990 роки, № 5, особовий рахунок № НОМЕР_6 за 1986-1990 роки, № 5-7, особовий рахунок № НОМЕР_7 за 1991-1995 роки, № 3, особовий рахунок № НОМЕР_8 за 1996-2000 роки, № 3, особовий рахунок № НОМЕР_9 за 2001-2005 роки, № 3, особовий рахунок № НОМЕР_10 за 2006-2010 роки, № 3, № об`єкта по господарського обліку 0215-1 за 2011-2015 роки, № 3, № об`єкта по господарського обліку 0215-1 за 2016-2020 роки (а.с. 41).
Однак відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 з тих підстав, що період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення згідно наданої довідки станом на 01 січня 1993 року складає 1 рік 09 місяців 08 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1986, з 25.07.1987 по 26.07.1987, з 02.08.1991 по 01.01.1993), що є менше ніж 3 роки, тобто не виконуються вимоги статті 55 Закону № 796.
Слід звернути увагу на те, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відтак, вірно суд першої інстанції зазначив, що факт проживання особи на території радіоактивного забруднення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.
У період з 26.04.1986 по 01.01.1993 порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 №5-24/26.
За загальним правилом, по господарський облік вівся в по господарських книгах, а основним об`єктом по господарського обліку було домогосподарство - об`єкт, члени якого мали реєстрацію місця проживання на території населеного пункту.
В матеріалах справи наявна довідка Виконавчого комітету Колківської селищної ради Чорнижівського  Старостинського округу від 21.01.2022 № 41 з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 23.01.1968 і по даний час зареєстрована та постійно проживає по АДРЕСА_1 (відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 № 807-ІХ “Про утворення та ліквідацію районів” на даний час Луцького району) Волинської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. 
Довідка видана на підставі по  господарських книг № 3, особовий рахунок № НОМЕР_5 за 1986-1990 роки, № 5, особовий рахунок № НОМЕР_6 за 1986-1990 роки, № 5-7, особовий рахунок № НОМЕР_7 за 1991-1995 роки, № 3, особовий рахунок № НОМЕР_8 за 1996-2000 роки, № 3, особовий рахунок № НОМЕР_9 за 2001-2005 роки, № 3, особовий рахунок № НОМЕР_10 за 2006-2010 роки, № 3, № об`єкта по господарського обліку 0215-1 за 2011-2015 роки, № 3, № об`єкта по господарського обліку 0215-1 за 2016-2020 роки (а.с. 41).
Зазначена довідка є чинною, не скасованою та не відкликана Виконавчим комітетом Колківської селищної ради Чорнижівського Старостинського округу.
Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що оскільки довідкою Колківської селищної ради Чорнижівського Старостинського округу від 21.01.2022 № 41 підтверджено фактичне місце проживання позивача ОСОБА_1 з 23.01.1968 і по даний час в селі Чорниж Маневицького району Волинської області (на даний час Луцького району), це свідчить про можливість зменшення віку додатково 1 рік за 2 роки проживання, передбаченого статтею 55 Закону №796-XII.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі № 140/3975/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 31.10.2022 року