Постанова
Іменем України
 
27 вересня 2022 року     
                    
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/11184/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Ратушного А.В.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва
 
від 29 квітня 2022 року 
 
в складі судді Коваль О.А.
 
у цивільній справі №759/5313/21 Святошинського районного суду м. Києва
 
за заявою ОСОБА_1 
 
про встановлення факту смерті,
 
заінтересована особа - Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві,
 
                                          В С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті.
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на території непідконтрольній органам влади України в м. Донецьку померла його мати - ОСОБА_2 .
Згідно з довідкою форми №106/у від 02.12.2020 №5642, яку видала лікар ОСОБА_3 , причиною смерті ОСОБА_4 , є атеросклеротична хвороба серця. 02.12.2020 він отримав свідоцтво про смерть, яке видано так званим Калінінським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, серія НОМЕР_1 .
Заявник, посилаючись на те, що наразі неможливо провести державну реєстрацію смерті його матері з огляду на те, що ним пред`явлено документи, які видані на території, де органи державної влади України не здійснюють своїх повноважень, просив встановити факт смерті ОСОБА_2 у віці 84 років, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла в м. Донецьк ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що суд першої інстанції не врахував обставин та аргументів, наведених в заяві, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.
 
Суд першої інстанції не повідомляв його про розгляд справи, внаслідок чого позбавив права на подання доказів, у тому числі, які підтверджують його родинні стосунки з померлою матір`ю. Зауважив, що такі документи були наявні в нього на день подання заяви, однак з огляду на відсутність юридичної освіти та необізнаність в галузі права, він не зміг подати ці докази разом із заявою про встановлення факту смерті.
 
Також вказав на те, що суд не врахував ч. 2 ст. 294 ЦПК України, якою визначено, що з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
 
Вважав, що рішення суду про відмову в задоволенні заяви позбавляє його в подальшому на реалізацію спадкових прав.
 
За наведених обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду               м. Києва від 29.04.2021 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Представник заявника - ОСОБА_5 , в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви.
 
Постановою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції
 
В мотивувальній частині постанови Верховний Суд звернув увагу на те, що апеляційний суд, посилаючись на те, що надана заявником копія "свидетельство о смерти" відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсною та не створює правових наслідків, не дослідив інші докази надані заявником, а саме довідку про причини смерті (форма №106/у) від 02.12.2020 №5642, яка видана відділом судмедекспертизи трупів республіканського бюро судово-медичної експертизи, так званої Донецької Народної Республіки, не надав належної оцінки доводам заявника, не врахував вік померлої та можливість надання заявником інших доказів на підтвердження факту смерті його матері.
 
Також Верховний Суд зауважив, що у даній справі встановлено, що ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю заявника.
 
Заінтересована особа - Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання  свого представника не направив.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи.
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника               ОСОБА_5 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що при зверненні із заявою про встановлення факту смерті заявник не надав належного документу на підтвердження родинних стосунків з ОСОБА_2 , а тому дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення його заяви про встановлення факту смерті, оскільки право заявника на звернення до суду з такою вимогою не підтверджено належними та допустимими доказами.
 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з наступних підстав.
Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України №545 від 08 серпня 2006 року(далі - Інструкція).
Відповідно до положень вказаної Інструкції, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: 
а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми; 
б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; 
в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; 
г) рішення суду про оголошення особи померлою; 
ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 
д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 
е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
На день подання ОСОБА_1 , заяви про встановлення факту смерті, діяли положення Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (втрата чинності від 07.05.2022), статтею 2 якого було передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.
Положення вищенаведеної норми кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", якою визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2018 року по справі №235/2357/17 вказав на те, що суд може застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті, як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час, держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Частиною першою статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю заявника ОСОБА_1 (а.с. 9-10, 31).
 
Згідно Довідки про причину смерті (лікарське свідоцтво про смерть) від 02.12.2020 №5642 (форма №106/у), виданої лікарем ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , 1936 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В довідці зазначено причину смерті: набряк легенів, атеросклеротична хвороба серця (а.с. 8 на звороті).
 
Згідно "свидетельства о смерти", виданого так званим Калінінським відділом цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 84 років (а.с. 8).
 
Згідно копії паспорта ОСОБА_2 , за життя остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).
 
Листом від 17 березня 2021 за №368/21.10-73 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції  (м. Київ) відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).
 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті, ОСОБА_1 , посилався на те, що встановлення факту смерті матері ОСОБА_2 йому необхідне для проведення реєстрації смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.
Аналіз наведених обставин вказує на те, що реєстрація смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати смерть на підставі виданої довідки про причини смерті у заявника немає, так як цей документ не відповідає визначеній чинним законодавством формі для проведення державної реєстрації смерті, тому встановлення факту смерті не можливо в інший спосіб, як встановлення даного юридичного факту в судовому порядку.
Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.
Суд першої інстанції посилаючись на те, що заявником не надано доказів на підтвердження родинних стосунків з померлою ОСОБА_2 не застосував положення ч. 4 ст. 294 ЦПК України, за приписами якої у справах окремого провадження, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. 
З матеріалів справи вбачається, що судом касаційної інстанції долучено до справи докази на підтвердження родинних стосунків заявника з померлою ОСОБА_2 .
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.
Судом апеляційної інстанції не вирішується питання про розподіл судових витрат, оскільки за приписами ч. 7 ст. 294 ЦПК України у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,
                                                     П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року - скасувати.
 
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, - задовольнити.
 
Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьк, у віці 84 (вісімдесят чотири) роки.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 27 вересня 2022 року.
 
Головуючий                                                                                                    О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                 О.В. Желепа

                                                                                                                            В.А. Кравець