КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 359/2257/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6304/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року                                                                                                         м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дітей,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Журавського В.В.,- 
 
встановив:
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.
Позивач просила: визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 разом з нею, а також стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. 
Позивач зазначає, що вона здатна забезпечити дітей належним вихованням, утриманням, доглядом та гідним майбутнім. Позивач має гідні житлові умови, тривалий час працює на одному місці, має постійний дохід, відповідально ставиться до виховання, навчання та матеріального забезпечення дітей. 
При цьому позивач зазначає, що на даний час ОСОБА_2 не працює, постійно зловживає алкогольними напоями, неодноразово вчиняв фізичне насильство відносно дитини. 
ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому просив визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що після розірвання шлюбу, з липня 2019 року старший син ОСОБА_3 проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . В той час, як молодший син ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю. 
ОСОБА_2 зазначає, що він має роботу з нормованим робочим днем, самостійний дохід, місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, має тісний психологічний контакт з дітьми. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визначено місце проживання сина ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення в частині стягнення аліментів звернуто до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визначено місце проживання сина ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 ,    ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові, рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначила, що твердження в апеляційній скарзі є безпідставними та помилковими. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала.
Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , та визначаючи місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком, а малолітнього ОСОБА_4 - з матір`ю, суд першої інстанції виходив із забезпечення інтересів дітей.
Крім того, судом першої інстанції зазначено про відсутність підстав для непогодження із рекомендаціями, викладеними у висновку органу опіки та піклування Бориспільської РДА від 29 вересня 2020 року.
Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 добровільно приймає участь в утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 . 
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував фізичний та матеріальний стан ОСОБА_2 . 
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2004 року до 05 липня 2019 року.
Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом першої інстанції встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Дана обставина підтверджується довідкою від 17 лютого 2020 року, виданою виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району, а також визнана відповідачем по справі.
Неповнолітній ОСОБА_3 з липня 2019 року проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки від 03 червня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району.
ОСОБА_1 працює в Бориспільській міськрайонній філії Київського обласного центру зайнятості на посаді завідувача сектору. Розмір заробітної плати за період з 01 січня по 01 грудня 2019 року становить 171 983 грн 10 коп.
З 15 травня 2019 року ОСОБА_2 працює на різних посадах в ТОВ «Аерохендлінг», зокрема з 01 квітня 2021 року на посаді агента з організації обслуговування авіаперевезень Департаменту з наземного обслуговування виробничого комплексу. 
Згідно висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , затвердженого Бориспільською РДА № 48/07-46-2691 від 29 вересня 2020 року, службою у справах дітей та сім`ї Бориспільської РДА проведено ряд заходів та бесід з обома батьками, під час яких їм були роз`яснені права та обов`язки по відношенню до дітей відповідно до чинного законодавства, та в результаті яких з`ясовано, що як мати, так і батько дітей характеризуються позитивно, але дійти спільної згоди у вирішенні питання визначення місця проживання синів не в спромозі. З урахуванням пропозицій батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також вислухавши думку самих хлопчиків, члени комісії з питань захисту прав дитини дійшли висновку про доцільність проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, а малолітнього ОСОБА_4 разом з матір`ю.
Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_2 зазначив, що він дуже любить своїх дітей, має тісний емоційний зв`язок із дітьми та спроможний забезпечити їх усім необхідним. Проживання дітей окремо один від одного негативно впливає на їх розвиток.
Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бориспілської районної державної адміністрації Київської області від 29 вересня 2020 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , а малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Службою у справах дітей та сім`ї взято до уваги пропозиції надані батьками дітей, а також вислухано думку самих дітей.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції проаналізував характеристики з місця роботи сторін, рівень матеріального забезпечення обох батьків, а також житлово-побутові умови, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають всі необхідні умови для забезпечення належного рівня матеріального забезпечення свої неповнолітніх дітей, їх розвитку та навчання.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору, суд першої інстанції врахував вищенаведені фактичні обставини, вірно застосував норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку про визначення місцепроживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком, а малолітнього ОСОБА_4 - з матір`ю, що відповідатиме законним правам та інтересам дітей.
Під час розгляду справи, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що малолітня дитина повинна бути розлучена з матір`ю та проживати разом із батьком не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було об`єктивних причин розділяти дітей, колегія суддів відхиляє, оскільки судом обґрунтовано визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком, а малолітнього ОСОБА_4 - з матір`ю, та взято до уваги рекомендації надані органом опіки та піклування.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 працевлаштований, забезпечений житлом, за місцем роботи характеризується позитивно, а рівень заробітної плати дозволяє матеріально забезпечити дітей, колегія суддів оцінює критично, оскільки суд першої інстанції взяв до уваги та надав правильну оцінку усім доказам, які були надані сторонами.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду від 17 листопада 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                                 Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                                  С.В. Кулікова

 
                                                                                                                             С.Г. Музичко