Постанова
Іменем України
 
27 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/26169/20
провадження № 61-4206св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,
 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - компанія «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Первинна профспілкова організація представництва компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», що діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, яка підписана адвокатом Шапошніковою Іриною Олексіївною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року в складі судді Савицького О. А. та на постанову Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року в складі колегії суддів Шебуєвої В. А., Мельника Я. С., Верланова С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 
 
В обґрунтування позову зазначав, що 12 квітня 2018 року між позивачем та компанією « «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, укладений трудовий договір, за яким компанія прийняла його на роботу на посаду молодшого бортпровідника. 18 лютого 2019 року позивача переведено на посаду бортпровідника, що підтверджується додатковою угодою до трудового договору від 18 лютого 2019 року. 
 
Наказом № 256-К від 06 липня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. 
 
Вважає, що відповідач при скороченні не врахував всіх передбачених законом гарантій, а саме: роботодавець не запропонував усіх вакантних посад у компанії; не здійснив порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивача; не отримав попередню згоду на звільнення профспілкової організації, членом якої він був. 
 
Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, приниженні її честі, гідності та ділової репутації, погіршенні стану здоров`я.
 
За таких обставин ОСОБА_1 просив: 
поновити його на посаді бортпровідника у компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні;
стягнути з компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 
стягнути з компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, на його користь 400 000 грн моральної шкоди. 
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково:
поновлено ОСОБА_1 на посаді бортпровідника у компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, з 24 липня 2020 року;
стягнуто з компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 липня 2020 року до 01 грудня 2021 року у розмірі 154 734,48 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів;
стягнуто з компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди;
в іншій частині позовних вимог відмовлено;
вирішено питання про розподіл судових витрат; 
рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бортпровідника у  компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 8 822,50 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів допущено до негайного виконання.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що:
відповідачем порушено вимоги статті 42 КЗпП України та надано неналежну оцінку кваліфікації позивача, який порівняно з іншими бортпровідниками має більший (2,36 років) стаж роботи у компанії та базову вищу освіту по спеціальності «Авіоніка» англійською мовою, бакалавр Національного авіаційного університету, при тому, що 11 з 51 бортпровідників мали лише загальну середню освіту, а тому суд уважав, що позивач мав переважне право залишення на роботі. Вказаний висновок суд зробив на підставі порівняльної таблиці кваліфікації і продуктивності працівників, що займають посаду бортпровідника, станом на 14 квітня 2020 року;
роботодавець під час звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України порушив порядок, визначений статтею 49-2 КЗпП України, оскільки роботодавець не запропонував позивачу наявні вакантні посади у відокремлених підрозділах компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, зокрема, яке знаходиться у м. Львові та в інших представництвах відповідача;
відповідно до статуту первинної профспілкової організації компанії «Візз Ейр Хангарі ЛТД.» та протоколу № 1 від 17 травня 2020 року ОСОБА_1 є членом ради первинної профспілкової організації компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, яка згоди на звільнення позивача не надавала; 
порушення роботодавцем прав позивача при звільненні завдало ОСОБА_1 моральної шкоди, яка виражена в душевних стражданнях та переживаннях через втрату роботи, що змусило прикладати додаткові зусилля для відновлення своїх порушених прав. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував характер порушень, ступінь та істотність вимушених змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, вимоги розумності та справедливості.
 
Аргументи учасників справи
 
У травні 2022 року компанія «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
відсутній висновок Верховного Суду про застосування статті 49^2 КЗпП України щодо переведення працівників на вакантні посади за кордоном;
суди зробили неправильний висновок про порушення роботодавцем під час звільнення позивача статті 49^2 КЗпП України, оскільки у представництві, де працював позивач, були відсутні будь-які вакантні посади. Висновок суду про те, що позивачу не пропонувалися вакантні посади в інших відокремлених підрозділах представництва компанії «Візз Ейр ЛТД.» в Україні, зокрема, у відокремленому підрозділі в м. Львові, є безпідставними, адже у межах представництва на час звільнення позивача були відсутні вакантні посади, а кількість штатних одиниць зменшувалась. Вказані обставини підтверджуються довідкою Форми № 1 за 2 квартал 2020 року, яка складалася стосовно всього представництва компанії в Україні, в складі якого є дві бази Київська та Львівська;
апеляційний суд не зупинив провадження у справі та не запитав згоду профспілки на звільнення позивача;
оцінюючи переважне право на залишення позивача на роботі, суди не врахували, що порівняння кваліфікації та продуктивності праці є виключно компетенцією роботодавця, а більший стаж роботи працівника не свідчить про його продуктивність праці. Суди безпідставно не взяли до уваги службову записку командира повітряного судна від 26 листопада 2019 року, яка передбачала застосування заходів дисциплінарного покарання щодо позивача чи проведення щодо нього службового розслідування; 
суди помилково ототожнили компанію і представництво та не визначили в оскаржених рішеннях, хто з цих двох суб`єктів є роботодавцем позивача, у зв`язку з чим не визначилися з колом відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові. 
12 жовтня 2022 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому його представник просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, правильність та обґрунтованість висновків судів не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів у справі. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2022 року продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
 
28 вересня 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду. 
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
В ухвалі Верховного Суду від 12 вересня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження, зазначає, що суди при вирішенні справи не застосували висновків викладених у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 158/2336/18, від 26 лютого 2020 року в справі № 369/7966/16-ц, від 17 червня 2020 року в справі № 185/676/18, від 15 липня 2020 року в справі № 212/4444/18-ц, від 17 листопада 2021 року в справі № 207/831/20, від 17 листопада 2021 року в справі № 588/1480/20, від 25 жовтня 2018 року в справі № 305/270/18, від 22 травня 2019 року в справі № 757/4055/15-ц, від 08 вересня 2021 року в справі № 306/1325/18, від 01 жовтня 2018 року в справі № 569/1607/17-ц, від 14 серпня 2019 року в справі № 644/2415/16-ц, від 07 лютого 2018 року в справі № 758/5386/15-ц, від 05 серпня 2021 року в справі № 607/10167/19, від 20 серпня 2018 року в справі № 537/1621/17, від 27 січня 2021 року в справі № 294/748/19, від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц. Крім цього зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду про застосування статті 49^2 КЗпП України щодо переведення працівників на вакантні посади за кордоном.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні не має статусу юридичної особи, а комерційну, господарську діяльність здійснює в Україні від імені компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.».
 
Наказом керівника представництва «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні № 99-к від 12 квітня 2018 року ОСОБА_1 з 30 квітня 2018 року прийнято на посаду молодшого бортпровідника на умовах безстрокового трудового договору № 63 від 12 квітня 2018 року, а наказом № 20-к від 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду бортпровідника на умовах, зазначених у додатковій угоді до трудового договору від 18 лютого 2019 року. 
 
14 квітня 2020 року компанією «Візз Ейр Хангарі ЛТД.» у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови про питання перевезень авіаційним транспортом № 228 від 23 березня 2020 року прийнято рішення про скорочення чисельності працівників у представництві «Візз Ейр Хангарі Лтд.» на одинадцять штатних одиниць. 
 
На виконання такого рішення керівником представництва «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні прийнятий наказ № 08-од від 14 квітня 2020 року про виключення із штатного розпису вісьмох посад, дві з яких посади бортпровідників.
 
20 травня 2020 року адвокат ОСОБА_5 для ОСОБА_1 отримав від представництва «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні письмове попередження про вивільнення останнього з посади бортпровідника та письмове повідомлення про вакантні посади у представництві «Візз Ейр Хангарі Лтд.» від 14 квітня 2020 року. 
 
06 липня 2020 року наказом керівника представництва «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні № 256-К ОСОБА_1 звільнено з посади бортпровідника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників від 23 липня 2020 року.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
 
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга статті 49-2 КЗпП України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року в справі № 216/718/18 (провадження № 61-6469св22) зазначено, що «власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо».
 
У постанові Верховного Суду від 29 липня 2022 року в справі № 519/1218/20 (провадження № 61-18731св21) зазначено, що «правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України».
 
У справі, яка переглядається, суди встановили, що:
відповідно до штатного розпису компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, станом на 01 квітня 2020 року в представництві працював 51 бортпровідник;
у компанії «Візз Ейр Хангарі ЛТД.» відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників, у тому числі й двох посад бортпровідників;
письмовим попередженням про вивільнення від 14 квітня 2020 року позивача повідомлено про скорочення посади бортпровідника та що станом на цю дату у представництві відсутні будь-які інші вакантні посади;  
роботодавцем під час проведення скорочення штату не було створено спеціальну комісію по визначенню переважного права на залишення на роботі працівників у зв`язку із скороченням чисельності шляхом проведення аналізу продуктивності та кваліфікації праці працівників, а надано суду порівняльну таблицю кваліфікації і продуктивності працівників, що займали посаду бортпровідника станом на 14 квітня 2020 року. Вказана таблиця складена представником відповідача - адвокатом Летич І. А.
 
Суди, проаналізувавши надану відповідачем таблицю порівняння продуктивності та кваліфікації праці працівників, що займали посаду бортпровідника станом на 14 квітня 2020 року, зробили висновок про те, що ОСОБА_1 порівняно з іншими бортпровідниками має більший стаж роботи (2,36 років) та базову вищу освіту по спеціальності «Авіоніка» англійською мовою, бакалавр Національного авіаційного університету; що 11 з 51 бортпровідників мали лише загальну середню освіту. Також суди відхилили посилання представника відповідача на службову записку командира повітряного судна ОСОБА_6 від 26 листопада 2019 року про неналежну поведінку позивача на роботі, оскільки відповідач не надав суду доказів того, що службова записка командира повітряного судна від 26 листопада 2019 року була предметом перевірки та по ній прийняте рішення про наявність або відсутність в діях позивача порушень. Крім того службова записка не була зареєстрована та доведена до відома позивача для надання пояснень.
 
Заперечуючи проти таких висновків судів, відповідач зазначив, що оцінювання продуктивності та кваліфікації праці позивача є виключною компетенцією роботодавця, проте належних і допустимих доказів на підтвердження висновку про наявність підстав для скорочення саме позивача роботодавець у встановленому законом порядку не надав. 
 
За таких обставин суди правильно застосували частину другу статті 42 КЗпП України та з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів обґрунтовано вважали, що переважне право позивача на залишення на роботі порушено. 
 
Крім того працівникам, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакантні на день звільнення на підприємстві посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, у тому числі і у новоутворених структурних підрозділах підприємства.
 
Схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 червня 2022 року в справі № 183/7292/20 (провадження № 61-21277св21). 
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина третя, шоста статті 81 ЦПК України).
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
У справі, яка переглядається, суди зробили правильний висновок про недоведеність відповідачем тієї обставини, що ОСОБА_1 пропонувалися усі вакантні посади на момент звільнення - 06 липня 2020 року. Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на довідку Форми № 1 ДФ за 2 квартал 2020 року, яка на його думку свідчить про відсутність вакантних посад, адже у ній міститься інформація про податковий розрахунок сум доходів, нарахованих на користь фізичних осіб, що унеможливлює встановлення обставин наявності або відсутності вакантних посад у роботодавця станом на час звільнення позивача. Тягар доказування правомірності звільнення працівника належить роботодавцеві, проте, доказів на спростування встановлених судом обставин відповідач не надав.  
 
Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 проведене з порушенням вимог статті 42 КЗпП України щодо переважного права позивача на залишення на роботі та вимог частини другої статті 40 і частини третьої статті 49-2 КЗпП України, суди зробили правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову. 
 
Оскільки наявні підстави для поновлення  ОСОБА_1 на роботі, аргументи касаційної скарги про порушенням апеляційним судом частини третьої статті 43 КЗпП України щодо обов`язкового зупинення апеляційного провадження у справі для отримання згоди або відмови профспілкової організації на звільнення позивача не заслуговують на увагу. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди не визначилися зі складом відповідачів, оскільки не зазначили хто є відповідачем: компанія «Візз Ейр Хангарі Лтд.» чи її представництво в Україні, не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні не має статусу юридичної особи, а комерційну, господарську діяльність здійснює в Україні від імені компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.». Відповідно до трудового договору № 63 від 12 квітня 2018 року компанія «Візз Ейр Хангарі Лтд.» (роботодавець) діє через своє представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні в особі керівника Журавльової Н. А., яка на підставі положення про представництво та рішення єдиного учасника роботодавця від 16 червня 2015 року уклала з ОСОБА_1 трудовий договір. 
 
Відповідачем у справі є компанія «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд.» в Україні, як це зазначено оскаржуваних судових рішеннях. 
 
Аргументи касаційної скарги стосовно відсутності висновку Верховного Суду про застосування статті 49^2 КЗпП України щодо переведення працівників на вакантні посади за кордоном, не заслуговують на увагу, оскільки умовами трудового договору передбачено, що місцем роботи працівника ( ОСОБА_1 ) є операційні бази роботодавця, під якими розуміються аеропорти України, які використовуються представництвом у процесі здійснення своєї господарської діяльності (пункт 1.3 договору). 
 
Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, висновків судів не спростовують, на законність оскаржених рішення суду першої та апеляційної інстанцій не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції за загальним правилом частини першої статті 400 ЦПК України, оскільки Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
 
У зв`язку з урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норми права, викладених у в постановах Верховного Суду від 22 вересня 2022 року в справі № 216/718/18 (провадження № 61-6469св22) та від 29 липня 2022 року в справі № 519/1218/20 (провадження № 61-18731св21) касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін. 
 
Керуючись статтями  400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представництва компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.» яка підписана адвокатом Шапошніковою Іриною Олексіївною, залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко 
 
                                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                              М. М. Русинчук