Ухвала
 
28 листопада 2022 року
м. Київ

справа № 759/3784/20
провадження № 61-2004св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,              
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про захист авторських прав,            за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,   ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про захист авторських прав.
 
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є заслуженим лікарем України, доктором медичних наук, полковником медичної служби, працював заступником начальника Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» - головним терапевтом Міністерства оборони України. 
 
Вказував, що у 2015 році ним створено та видано книгу «Керівництво з воєнно-польової терапії (спеціальна частина)». У 2017 році видавництвом СПД                     ОСОБА_15 було видано підручник «Воєнно-польова терапія» (К.: СПД ОСОБА_15 2017. - 620 с. ISBN НОМЕР_1 ) за редакцією        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , авторським колективом якої зазначено         ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . 
 
Позивач зазначав, що у вказаному підручнику, а саме, у розділах 2, 3, 7 у повному обсязі використано книгу позивача «Керівництво з воєнно-польової терапії (спеціальна частина)», яка видана у 2015 році. 
 
Стверджував, що використання тексту здійснено частково дослівно, а частково з незначними близькими до тексту змінами, проте у підручнику відсутнє посилання на нього як автора, згоду або дозвіл на використання у підручнику належного твору він не надавав. 
 
Позивач вважав, що авторство зазначеного підручника вказано неправомірно, дії відповідачів з опублікування у вказаному підручнику під своїм іменем матеріалів із вищезазначеної книги позивача є порушенням авторського права. 
 
Крім того, посилався на те, що відповідачі своїми діями порушили його майнові та авторські права на зазначений твір, завдавши моральної шкоди, розмір якої він оцінив у розмірі 130 000 грн. 
 
Наголошував на тому, що відповідно до вимог підпункту «г» частини другої статті 52 Закону України «Про авторські та суміжні права» з відповідачів на його користь підлягає стягненню компенсація в розмірі 37 440 грн.
 
Ураховуючи наведене, позивач просив заборонити відповідачам вчиняти дії, що порушують його авторське право, а саме: 
 
- заборонити видавати (опубліковувати) та в будь-якій іншій формі використовувати підручник «Воєнно-польова терапія» за редакцією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : СПД ОСОБА_15 2017. - 620 с. ISBN НОМЕР_1 ;
 
- припинити розповсюдження підручника «Воєнно-польова терапія» за редакцією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : СПД ОСОБА_15 2017. - 620           с. ISBN НОМЕР_1 ; 
 
- вилучити з цивільного обігу та знищити всі контрафактні примірники підручника «Воєнно-польова терапія» за редакцією ОСОБА_2 та             ОСОБА_3 : СПД ОСОБА_15 2017. - 620 с. ISBN НОМЕР_1 ; 
 
- вилучити обладнання, матеріали та інші предмети, призначених для виготовлення і відтворення примірників підручника «Воєнно-польова терапія» за редакцією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : СПД ОСОБА_15 2017. - 620       с. ISBN НОМЕР_1 ;
 
 - стягнути з відповідачів солідарно на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 130 000 грн; згідно з підпунктом «г» частини другої статті 52 Закону України «Про авторські та суміжні права» стягнути з відповідачів солідарно на його користь компенсацію у розмірі потроєної мінімальної авторської винагороди у розмірі 37 440 грн; 
 
- зобов`язати відповідачів не пізніше 30-денного строку з дня набрання чинності рішення суду, за власний рахунок опублікувати в офіційних друкованих виданнях повідомлення про допущене порушення авторського права та зміст судового рішення (рішень) щодо цього порушення.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня           2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року залишено без змін.
 
03 лютого 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У травні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Зокрема, в частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а лише тлумачили відповідні юридичні норми (рішення в справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.
 
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.  
 
Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання.
 
З урахуванням категорії і складності справи та відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.
 
Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про захист авторських прав,            за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року призначити до судового розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      В. В. Сердюк
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська