ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" листопада 2022 р.           Справа№ 910/1893/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Чорногуза М.Г. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"  
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022
та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго СВ" 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2022
у справі №910/1893/22 (суддя  Чебикіна С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго СВ" 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 158 968,04 грн,

УСТАНОВИВ:
У  лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Карго  СВ"  (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, залізниця) про стягнення 158 968,04 грн збитків від нестачі вантажу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надає транспортно-експедиційні послуги, 30.11.2021 та 02.12.2021 ним по замовленню клієнтів були здійснені відправлення зерна кукурудзи та зерна пшениці зі станції Черкаси до станції Жовтнева, однак  після прибуття вагонів працівники відповідача відмовились від комісійної видачі вантажу, тому позивач залучив Регіональну торгово-промислову палату Миколаївської області, якою було виявлено нестачу вантажу в окремих вагонах.  Працівники відповідача також відмовились від складання комерційних актів та отримання листів. Вартість  втраченого вантажу, з врахуванням норм природної втрати, становить 158  968,04 грн, вантажоодержувач передав позивачу право пред`явлення позову, тому залізниця повинна відшкодувати позивачу вартість втраченого вантажу. Також навів попередній розрахунок суми судових витрат,  у тому числі 10 842,00 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта та 25000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізник несе відповідальність лише за зберігання вантажу до його видачі одержувачу, а вантаж прийнятий позивачем без зауважень, що підтверджується пам`яткою про подання вагонів; вважав, що акти експертизи не є належним доказом у справі та заперечив проти покладення на нього витрат на проведення експертизи. Також подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн, посилаючись на те, що їх розмір не відповідає критерію розумності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 червня 2022 року позов задоволено.
З Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго СВ" 158 968 грн. 04 коп. вартості недостачі вантажу, 2 481 грн. судового збору та 10  842 грн. витрат на проведення експертизи.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають  фактичним обставинам справи, оскільки залізниця несе відповідальність за схоронність вантажу до його видачі одержувачу і  в момент видачі вагонів з вантажем були відсутні будь-які зауваження; вантаж перевозився у зерновозах в комерційно придатному стані, тому відсутній обов`язок залізниці перевіряти масу вантажу і складати комерційні акти; у матеріалах справи відсутня письмова скарга вантажоодержувача на відмову начальника станції у складанні комерційного акта; витрати, пов`язані із залученням експерта Регіональної торгово-промислової палати не відносяться до витрат пов`язаних із розглядом справи і відсутні підстави для їх покладення на відповідача. 

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27 червня 2022 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго СВ" про розподіл судових витрат щодо стягнення витрати на надання правничої допомоги у розмірі 22 000 грн. задоволено частково.
З Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго СВ"  11 000 грн. витрат на надання правничої допомоги.
В іншій частині заяви щодо стягнення 11 000 грн. відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Карго СВ" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині рішення, яким стягнути витрати на правничу професійну допомогу у розмірі 22000грн, у решті додаткове рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив на 50% витрати на професійну правничу допомогу, не врахувавши витрачений адвокатом час, без будь-яких обґрунтованих заперечень відповідача, а матеріалами справи підтверджується загальний розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22 000,00 грн. Також вказав, що позивач очікує понести 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку  із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, докази понесення яких надасть протягом п`яти днів з дня прийняття рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження, об`єднано в одне апеляційне провадження  розгляд апеляційних скарг позивача і відповідача, встановлено строк для подання відзивів на апеляційні скарги - до 30 вересня 2022 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
20 вересня 2022 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване відповідачем рішення без змін, посилаючись на те, що працівники відповідача ухилились від перевірки маси та стану вантажу, відмовили у проведенні комісійної видачі вантажу, тому позивач залучив Регіональну торгову-промислову палату, якою встановлено нестачу вантажу; позивачем вжиті всі доступні дії для фіксування факту незбереження залізницею вантажу під час перевезення, а також подавались відповідні скарги;  відповідач несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу і не довів відсутності свої вини;  акти експертизи є належними доказами на підтвердження нестачі; підписання пам`ятки про подавання вагонів не свідчить про відсутність претензій, оскільки законодавством не передбачено внесення до неї будь-яких відомостей вантажоодержувачем. Також повідомив попередній розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу - 11 000,00 грн, докази понесення яких надасть протягом п`яти днів з дня прийняття рішення.
04 жовтня 2022 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача (направлений до суду 29.09.2022), у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване позивачем додаткове рішення без змін, посилаючись на те, що разом з відзивом на позов ним подавалось клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки наданий позивачем детальний опис надання правової допомоги є необґрунтованим і не відповідає критерію розумності, а дана справа відноситься до малозначних. 

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2022, у зв`язку із увільненням судді ОСОБА_1. у зв`язку із участю в ДФТГ, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді  Козир Т.П., суддів Коробенка  Г.П., Чорногуза  М.Г.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги позивача і відповідача, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 25.02.2020 року між Акціонерним товариством "Українська залізниця", як перевізником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карго СВ", як замовником, було укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-39672267/2020-001 (далі - договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 договору).
Пунктом 1.3 договору визначено, що перевезення - це послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно.
Згідно з п. 1.4 договору, надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.
Пунктом 1.5 договору погоджено, що договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до  п. 1.10 договору, останній є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1 Договору.
Договір укладений між позивачем та відповідачем 10.03.2020 року, про що свідчить повідомлення відповідача від 10.03.2020 року. Договір вводиться в дію з 19.11.2021 року.
24.04.2021 року між позивачем, як виконавцем, та Приватним підприємством "Агро-Транс Індустрія", як замовником, було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування №2411/21 Т, за умовами якого виконавець приймає на себе зобов`язання організувати від свого імені доставку вантажів залізничним транспортом по території України і на експорт (крапни СНД, Євросоюзу та інші, вказані в заявці "замовника") та здійснити необхідні розрахунки з перевізниками, інспекціями, контролюючими органами, регіональними митницями, брокерськими та іншими організаціями, які залучаються до поставки вантажів. Характер і об`єм вантажів, що доставляються, пункти відправлення і призначення, а також вартість послуг, що надаються, вказуються в додаткових угодах до цього договору, що є його невід`ємною частиною (п. 1.1 договору).
09.11.2021 року між Приватним підприємством "Агро-Транс Індустрія", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олам Україна", як покупцем, укладено договір поставки № 1076/21, згідно п. 2.1 якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію, зазначену в п. 1.1 цього договору (що надалі іменується "товар"), на умовах передбачених цим договором, а покупець зобов`язується прийняти у продавця товар, який за якістю та кількістю відповідає умовам, визначеним цим договором та оплатити його вартість.
Пунктом 1.4 договору поставки погоджено ціну та загальну суму договору: кукурудза 3 клас, ціна з ПДВ за 1 тонну - 7 800,01 грн.
Пунктом 1.5.2 договору поставки визначено, що місце поставки зерновий термінал ТОВ "ЄВТ Грейн", спеціалізований морський порт "Ольвія".
25.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіеранс Глобал Мерчантс Україна", покупцем, та Приватним підприємством "Агро-Транс Індустрія", як постачальником, укладено договір поставки №SGU-21-P-679, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити й передати, а покупець зобов`язується, оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - пшеницю 2-го класу та/або пшеницю 3-го класу, урожаю 2021 року (надалі іменовану -"Товар"), код Товару згідно з УКТ ЗЕД - 1001, насипом, відповідно до умов цього договору (п. 1.1 договору).  
Відповідно до п. 4.1 договору ціна товару за цим договором за 1 (одну) метричну тонну в заліковій вазі становить 9 122,81 грн. плюс ПДВ 1277,19 грн., разом 10 400 грн.
Пунктом 5.1 договору визначено, що постачальник зобов`язується передати товар на умовах DAP (поставка в місці призначення) - ТОВ "ЄВТ Грейн".
Відповідно до залізничних накладних №41986134 від 30.11.2021 року, (досильна накладна № 42054155 від 02.12.2021 року) та №42112144 від 03.12.2021 року позивач передав відповідачу до перевезення зі станції відправлення Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Жовтнева (експ.) Одеської залізниці вантаж - зерно кукурудзи насипом, зокрема у вагонах: №№ 95167789, 95166724, 95135711, 58551441, 58533100, 95074282, 58559287, 58531849, 58533001, 58553785, 95062634 та вантаж - зерно пшениці насипом у вагоні №58549031. Одержувачем вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВТ Грейн".
Будь-яких зауважень щодо маси вантажу з боку залізниці при його прийняті до перевезення та укладені зазначених договорів перевезення не було. Залізниця не скористалася своїм правом, визначеним п. 24 Статуту залізниць України, яким передбачено право залізниці перевіряти кількість та масу переданого до перевезення вантажу та погодилася із масою вантажу, визначеною відправником.
По прибутті вантажу на станцію призначення листами №Г10/12-3165 від 10.12.2021 року, № Г14/12-3183 від 14.12.2021 року вантажоодержувач повідомив станцію призначення Жовтневу Одеської залізниці, що при огляді вагонів виявлено їх пошкодження та просив провести комісійну видачу вантажу із вагонів №№ 58533001, 58553785, 95062634, 95074282, 58531849, 58551441, 58549031.
Листами № 584/М від 10.12.2021 року та № 591/М від 14.12.2021 року станція призначення Жовтнева Одеської залізниці повідомила одержувача про відсутність підстав для комісійної видачі вантажу з посилання на п. 52 Статуту залізниць України.
Пунктом 52 Статуту залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 року (далі - Статут залізниць України) передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.
Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Таким чином, як вірно встановив  суд першої інстанції, відповідач, в порушення пункту  52 та підпункту "а" пункту 129 Статуту залізниць України, комісійну перевірку та видачу вантажу не зробив, комерційний акт про недостачу вантажу у вагонах №№ 58533001, 58553785, 95062634, 95074282, 58531849, 58551441, 58549031 не склав, про що свідчать його листи-відповіді    № 584/М від 10.12.2021 року та № 591/М від 14.12.2021 року. 
Станція призначення Жовтнева Одеської залізниці повідомила заявника про те, що спірні вагони були прийняті від залізниці без зауважень. Відповідач у  відзиві на позов також зазначав про те, що спірні вагони були прийняті від залізниці без зауважень, про що свідчить підпис відповідальної особи одержувача в пам`ятці про подавання вагонів форми ГУ-45.
Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. №113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан ЗПП тощо.
Таким чином,  пам`ятка не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. 
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції, про те, що відсутність таких зауважень у відповідних пам`ятках не спростовує жодних обставин справи.
У зв`язку із відмовою залізниці здійснити комісійну видачу вантажу у зазначених вагонах, позивач замовив Регіональній Торгово-промисловій палаті Миколаївської області проведення експертизи.
За результатами проведення експертизи щодо вагонів №№58533001, 58553785, 95062634, 95074282, 58531849, 58551441 складений Акт експертизи №120-1378 від 13.12.2021 року, відповідно до якого при зважування і огляді вказаних залізничних вагонів (хопер) завантажених зерном кукурудзи, загальна фактична маса нетто складає 381 750 кг, що на 15500 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Щільність закриття розвантажувальних бункерів не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.
За результатами проведення експертизи щодо вагону №58549031 складений Акт експертизи № 120-1386 від 14.12.2021 року, відповідно якого при зважуванні і огляді вказаного залізничного вагона (хопер), завантаженого зерном пшениці, фактична маса нетто складає 62000 кг, що на 5 450 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Щільність закриття третього від сходин розвантажувального бункера не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.
Зважування вказаних вагонів проводилось представником одержувача в присутності експерта Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області та представників відправника. При проведені експертизи представники станції Жовтнева Одеської залізниці присутні не були.
За проведення обох експертиз позивач сплатив 10 842,00 грн, що підтверджується заявками на проведення експертизи №1012/08 від 10.12.2021 року та № 1412/05 від 14.12.2021 року, рахунками  на оплату №120-1378 від 13.12.2021 року та №120-1386 від 15.12.2021 року, а також платіжними дорученнями №414 від 13.12.2021 року на суму 5  460 грн. та №4418 від 16.12.2021 року на суму 5   382 грн.
Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України, право на пред`явлення претензії та позову до залізниці у разі недостачі вантажу належить одержувачу.
Пунктом 133 Статуту залізниць України визначено, що передача прав на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику засвідчується переуступним написом на відповідному документі - накладній.
Одержувачем даного вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВТ Грейн", яке у відповідності до вимог п. 133 Статуту залізниць України передало право на пред`явлення позову вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Карго СВ" про що здійснено напис у вищезазначених залізничних накладних.
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 158 968,04 грн збитків від нестачі вантажу, а також 10 842,00 грн витрат на оплату проведеної експертизи та інших витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт втрати вантажу при перевезенні підтверджується належними доказами, а відповідач, як перевізник, відповідає за завдані збитки в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає. 
Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до ч.ч 5, 6 ст. 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі ст. 908 ЦК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Зі змісту положень ст. 909 ЦК України та ст.307 ГК України вбачається, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Матеріалами справи, зокрема, залізничними накладними №41986134 від 30.11.2021 року, (досильна накладна № 42054155 від 02.12.2021 року) та №42112144 від 03.12.2021 року, підтверджується, що  позивач передав відповідачу до перевезення зі станції відправлення Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Жовтнева (експ.) Одеської залізниці вантаж - зерно насипом (кукурудзи 30.11.2021 та пшениці 03.12.2021). 
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини за договором перевезення.
Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом), а також "Спосіб визначення маси".
При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.
Згідно з пунктом 37 Статуту залізниць України, тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.
За змістом пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Згідно зі статтею 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Пунктом п. 113 Статуту залізниць України встановлено,  що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
В пунктах 114, 115 Статуту залізниць України закріплено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Отже, залізниця не зобов`язана перевіряти кількість та масу вантажу, що передається їй до перевезення згідно з залізничною накладною. У той же час, здійснення такої перевірки - в інтересах самої залізниці як перевізника по договору перевезення, що несе майнову відповідальність за схоронність зданої до перевезення кількості вантажу.
Пунктом 129 Статуту залізниць України встановлено обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Підпунктом б) п. 130 Статуту залізниць України визначено, що у випадку недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій або позовів за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.
Встановлені Актами експертизи №120-1378 від 13.12.2021 року та №120-1386 від 14.12.2021 року обставини свідчать про пошкодження спірних вагонів №№ 58533001, 58553785, 95062634, 95074282, 58531849, 58551441, 58549031 під час їх перевезення залізницею, що в силу п. 111 Статуту залізниць України унеможливлює звільнення залізниці від відповідальності за недостачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб (ЗПП) вантажовідправника.
У пункті 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.
Поряд з цим, п. п. "А" п. 111 Статуту залізниць України складається з двох частин, де перша - передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за недостачу вантажу у випадку одночасної наявності двох умов: вантаж прибув у непошкодженому вагоні і з непошкодженими пломбами відправника.
Як вбачається з доданих до позовної заяви Актів експертизи, на станцію призначення Жовтнева Одеської залізниці спірні вагони №№ 58533001, 58553785, 95062634, 95074282, 58531849, 58551441, 58549031 прибули технічно несправним (пошкодженим). Технічна несправність даних вагонів полягає у механічному пошкодженні (вплив на розвантажувальні люка) та розжиманні розвантажувальних люків вагонів, наявність зазорів, через які проглядається затиснуте зерно пшениці і через які можлива втрата вантажу. І  ці пошкодження виникли саме під час перевезення вантажу залізницею, оскільки на станції відправлення Черкаси Одеської залізниці дані вагони були у всіх відношеннях справні, підстав для відмови у користуванні цим вагонами та їх не допуску до перевезення не було.
Відповідно до п. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.
Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що сам відповідач прийняв переданий вантаж до перевезення у спірних вагонах без будь-яких зауважень до їх технічного стану. Вказане свідчить про вжиття вантажовідправником всіх необхідних заходів для збереження вантажу під час його перевезення, як це передбачено вимогами Статуту залізниць України та Правилами перевезень вантажів, а спірні вагони на станції відправлення Черкаси Одеської залізниці були у технічно справному стані, проте на станцію призначення Жовтнева Одеської залізниці прибули з вантажем вже в технічно несправному стані.
Таким чином, відсутні підстави для звільнення залізниці від відповідальності, у зв`язку з тим, що вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника, оскільки спірні вагони прибули технічно пошкодженими.
Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо тверджень про те, що Акти експертизи РТПП Миколаївської області є неналежними та недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки повноваження торгово-промислових палат на складання актів експертизи встановлені ч. 1 ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", згідно якої торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
Доказами у справі  підтверджується, що позивач звернувся до РТПП Миколаївської області з проведенням експертизи, як до незалежної професійної організації, яка діє на підставі Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до ч. 1 ст. 11 якого торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України. Отже, повноваження торгово-промислових палат на проведення експертиз встановлені законом.
У даному випадку предметом експертного дослідження РТПП Миколаївської області було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагонів, у яких було виявлено недостачу вантажу. Жодних висновків про якісні показники чи причини недостачі надані позивачем Акти експертизи не містять.
Таким чином, з урахуванням інституту належності та допустимості доказів, Акти експертизи РТПП Миколаївської області є належними та допустимими доказами, на підставі яких є можливим встановлення обставин справи, що входять до предмету доказування у даній справі, у тому числі щодо технічної справності (несправності) спірних вагонів, оскільки чинне законодавство України не встановлює певного виду доказів, виключно на підставі яких є можливим встановлення технічного стану вагону.
Натомість відповідачем не надано жодного доказу, який би ставив під сумнів досвід та кваліфікацію експерта Гончаренко С.В., яким проводилась експертиза.
Крім того, відповідач в порушення підпункту "а" п. 129 Статуту залізниць України комерційний акт не склав, що свідчить про його небажання здійснювати перевірку вантажу у спірних вагонах. 
Чинним законодавством не передбачено обов`язкову участь представника залізниці при проведенні експертиз регіональними Торгово-промисловими палатами. 
Отже,  вказані обставини виключають обов`язкову участь представника залізниці у проведенні експертизи Регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області на замовлення відправника або одержувача вантажу.
Посилання відповідача на ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", яка визначає, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу, є помилковими, оскільки в цій нормі йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення залізницею. Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №910/859/21 з аналогічного спору.
Відповідно до розрахунку позивача, який здійснений з врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для категорії "інші вантажі", до яких відноситься зерно кукурудзи та пшениці, складає 0,5%. 
Згідно ґрунтовного розрахунку, наведеного у оскаржуваному рішенні по кожному вагону окремо, з  врахуванням норми природної та з урахуванням вартості 1 тонни відвантаженого зерна кукурудзи, що становить 7 800,01 грн./т, загальна вартість недостачі за накладною № 41986134 (досильна накладна № 42054155) складає 105 795,44 грн. (13  563,5 кг. нестача вантажу х 7,80 ціна за 1 кг. кукурудзи), а загальна вартість недостачі зерна пшениці з вартістю 10 400 грн./т. за накладною №42112144 складає 53 172,60 грн. (5  112,75 кг. нестача вантажу * 10,40 грн. ціна за 1 кг. пшениці).
Розмір понесених позивачем збитків встановлено відповідно до наявних в матеріалах справи договорів поставки № 1076/21 від 09.11.2021 року та № SGU-21-P-679 від 25.11.2021 року, видаткових накладних № РН-0000342 від 09.12.2021 року, № РН-0000344 від 10.12.2021 року та № РН-0000337 від 14.12.2021 року.
Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав, наявність своєї вини у втраті вантажу позивача не спростував.
Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
При розгляді даної справи судом встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, який перевозився у вагонах, завданих збитків - нестачі товару на загальну суму 158  968,04 грн  та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вищезазначених вагонах сталась не з вини залізниці.
З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, суд першої інстанції дійшов юридичного правильного висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 158 968,04 грн  вартості недостачі.
Вказані висновки суду першої інстанції відповідають висновкам Верховного Суд у постанові від 14.01.2020 у справі № 910/5280/19  щодо застосування статей 52, 110, 129 Статуту залізниць України у подібних правовідносинах, що виникають з перевезення вантажів залізницею.
Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про необхідність стягнення з відповідача 10 842,00 грн витрат пов`язаних із залученням експерта, понесення яких підтверджується належними доказами s покладення вказаних витрат на відповідача відповідає положенням статей 123, 127, 129 ГПК України.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи відповідача по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду  міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні, тому апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню. 

Крім цього, позивач оскаржує додаткове рішення Господарського суду міста Києва щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У позовній заяві позивач зазначив попередній розрахунок суми судових витрат,  у тому числі 25000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У позовній заяві зроблена заява про те, що, докази понесених витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом.
Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати [крім судового збору], пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки позов було задоволено, понесені позивачем судові витрати покладаються на відповідача.
22.06.2022 від позивача засобами поштового зв`язку (відправлено 16.06.2022, в межах встановленого строку) до суду першої інстанції надійшло клопотання про розподіл судових витрат, що понесені позивачем під час розгляду справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн.
Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів  справи вбачається, що на підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги №115-01 від 26.01.2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СА №1008174 від 03.02.2022 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) № 115-01/02 від 03.02.2022 року на суму 7 000 грн., рахунок на оплату  №115-01/02 від 03.02.2022 року на суму 7 000 грн., платіжне доручення №4525 від 18.02.2022 року на суму 7 000 грн., акт виконаних робіт (наданих послуг) №115-01/03 від 15.06.2022 року на суму 15  000 грн. та рахунок на оплату №115-01/03 від 15.06.2022 року на суму 15  000 грн.
У договорі визначена вартість однієї години роботи адвоката - 1000 грн, а також встановлений "гонорар успіху", якщо для клієнта прийнято позитивне рішення, який становить 7% від ціни позову. 
Згідно актів виконаних робіт (наданих послуг) від 03.02.2022 та 15.06.2022 адвокатом виконані наступні  роботи: правовий аналіз договорів накладних, листів, скарг, актів експертиз - 120 хв.; консультація - 30 хв.; підготовча робота для складання позовної заяви  (аналіз законодавства і судової практики) - 70 хв.; складання позовної заяви - 200 хв. (всього по акту від 03.02.2022 - 420 хвилин - 7000 грн); складання заяви на виконання ухвали суду - 10 хв.; правовий аналіз відзиву на позов - 45 хв.; підготовча робота для складання відповіді на відзив (аналіз законодавства і судової практики) - 70 хв; складання відповіді на відзив - 90 хв.; складання клопотання про розподіл судових витрат - 25 хв. (всього по акту від 15.06.2022 - 240 хв - 4000 грн + 11000 грн "гонорар успіху").
Відповідач разом з відзивом на позов подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн, посилаючись на те, що їх розмір не відповідає критерію розумності, враховуючи категорію справи, ціну позову та усталену практику з цих питань.
Копія вказаного клопотання також була направлена позивачу разом з відзивом на позов, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення, наявний у матеріалах справи.
У постановах від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі №920/39/20  Верховний Суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19,  від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.  
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання позивача,  врахувавши рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, прийшов до висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22000,00 грн не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат, а співмірною є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі   11  000,00 грн.
Вказаний висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з наведеними нормами Господарського процесуального кодексу України та правовими позиціями Верховного Суду, які підлягають врахуванню всіма судами, а доводи апеляційної скарги позивача вказаного висновку суду першої інстанції не спростовують, тому відсутні правові підстави для зміни додаткового рішення Господарського суду міста Києва, тому апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення суду покладаються на відповідача, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на додаткове рішення суду покладаються на  позивача.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"  залишити без задоволення, на рішення Господарського суду міста Києва від 13  червня 2022 року - без змін.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго СВ"  залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27 червня 2022 року  - без змін.
3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 17.11.2022.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                М.Г. Чорногуз