ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31815/21                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 вересня 2022 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.	
           за участю секретаря:	 	Рожок В. В.	

представника позивача Вололщука П.Ю., представника відповідача Усачової А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз Україна" та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2022 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 29.04.2022) у справі за адміністративним позовом акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило суд:
- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що полягає у незатвердженні обсягу різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та невключенні у реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу;
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердити обсяг різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної "Дніпропетровськгаз", та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в розмірі 1 805 162, 4 тис. грн.;
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, включити Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" в Реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до Закону України "Про заходи, на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2021 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
22.04.2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва позивачем подано заяву про забезпечення позову втретє, в якій просило суд:
- заборонити до завершення розгляду даної справи органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по врегулюванню заборгованості AT «Дніпропетровська» перед AT «НАК «Нафтогаз України» у порядку іншому, ніж визначено для такої заборгованості нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а саме, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Дніпропетровськгаз»: заборгованості перед AT НАК «Нафтогаз України» у справі № 904/4470/16 про стягнення з AT «Дніпропетровськгаз» на користь НАК «Нафтогаз України» 348 222 726,62 грн. заборгованості за природний газ, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-137-ВТВ, укладеного між AT «НАК «Нафтогаз України» та AT «Дніпропетровськгаз», 3 583 797,82 грн. 3% річних, 9 972 484,42 грн. інфляційних втрат, 181 027,48 грн. витрат по сплаті судового збору;
- зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 року у справі № 904/4470/16, виданого на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року - до набрання законної сили рішенням по даній справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2022 року про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Дніпропетровськгаз» перед AT НАК «Нафтогаз України» у справі № 904/4470/16 про стягнення з AT «Дніпропетровськгаз» на користь НАК «Нафтогаз України» заборгованості за природний газ, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-137-ВТВ, укладеного між AT «НАК «Нафтогаз України» та AT «Дніпропетровськгаз», до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/31815/21.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником особи, яка не брала участь у справі та відповідачем подано апеляційні скарги, в яких останні просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом постановлено ухвалу про продовження апеляційного розгляду даної справи.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Приймаючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суддя суду першої інстанції виходив з того, що під час розгляду цієї справи існує об`єктивний ризик того, що до вирішення справи по суті органи та особи, які вчиняють виконавчі дії із стягнення заборгованості позивача перед «НАК «Нафтогаз України» проведуть всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які призведуть до неможливості відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.
За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №904/4470/16 за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про стягнення 348 222 726,62 грн. заборгованості за природний газ, 51 305 898,24 грн. пені, 3      583 797,82 грн. 3% річних та 9 972 484,42 грн. інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року у справі №904/4470/16 у задоволенні позовних вимог ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовлено.
Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково.
На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року видані 07.10.2016 року у справі №904/4470/16 накази про:
- стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 348 222 726,62 грн. заборгованості за природний газ, 3 583 797,82 грн. 3% річних, 9 972 484,42 грн. інфляційних втрат, 181 027,48 грн. витрат по сплаті судового збору;
- стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 199 130,23 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року скасовано, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року залишено в силі.
На виконання постанови Вищого господарського суду України від 07.12.2016 року видано 26.12.2016 року наказ про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» 248 040,00 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2018 року скасовано постанову Вищого господарського суду України від 07.12.2016 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року залишено в силі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 року, яку постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 року залишено без змін, заяву публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про відстрочення виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року по справі №904/4470/16 на один рік до 11.04.2019 року задоволено та відстрочено виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року по справі №904/4470/16 на один рік до 11.04.2019 року.
АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» 29.12.2021 року подано заяву про визнання наказу від 07.10.2016 року про стягнення 348 222 726,22 грн заборгованості за природний газ, 3 583 797,82 грн 3% річних, 9 972 484,42 грн інфляційних втрат, 181 027,48 грн. витрат по сплату судового збору таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 року у справі №904/4470/16 заяву АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про визнання наказу від 07.10.2016 року про стягнення про стягнення 348 222 726,22 грн заборгованості за природний газ, 3 583 797,82 грн 3% річних, 9 972 484,42 грн інфляційних втрат, 181 027,48 грн витрат по сплату судового збору таким, що не підлягає виконанню, задоволено.
На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. перебував наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 року (виконавче провадження №59350535).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпорпетровської області Шаган О.А. від 18.01.2022 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404) у зв`язку із надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа.
Разом з тим, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2022 року у справі №904/4470/16 (вступна та резолютивна частини) внаслідок задоволення апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України», ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 року у справі №904/4470/16 скасовано, та прийнято нове рішення, яким у задоволенні скарги АТ «ОГС «Дніпорпетровськгаз» про визнання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 року у справі №904/4470/16 таким, що не підлягає виконанню - відмовлено у повному обсязі.
Згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону №1404 повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Як зазначено позивачем та встановлено судом, заборгованість, що стягнута за вищезазначеними рішеннями судів підлягає врегулюванню у відповідності до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Так, 26.08.2021 набув чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ІХ (далі - Закон №1639-ІХ).
Положення вказаного Закону підлягають застосуванню у випадках, передбачених положеннями ст. 1 Закону №1639-ІХ, якщо:
заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі суми (штрафів фляційних заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату;
заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;
заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;
заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;
заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України»), не сплачена станом на розрахункову дату;
заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;
заборгованість особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, перед НАК «Нафтогаз України», не сплачена станом на розрахункову дату;
заборгованість особи, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, перед НАК «Нафтогаз України», не сплачена станом на розрахункову дату.
Статтею 2 вказаного Закону визначено, що його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість позивача перед НАК «Нафтогаз України» виникла за наслідками виконання умов договорів щодо купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-137-ВТВ, укладеного між AT «НАК «Нафтогаз України», про що зазначено у вищезазначених судових рішеннях.
Таким чином, порядок врегулювання погашення зазначеної заборгованості підпадає під дію Закону №1639-ІХ.
Так, у зв`язку з прийняттям Закону №1639-ІХ позивач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг із заявами, в яких просив затвердити розрахунок різниці між фактично обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються позивачем за затвердженими тарифами на розподіл природного газу; включити позивача до Реєстру підприємств, які беруть участь у процесі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Однак, за твердженнями позивача, регулятор ухиляється від прямих обов`язків, передбачених нормами чинного законодавства щодо затвердження розрахунку різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються позивачем та затвердженими НКРЕКП тарифами на розподіл природного газу, чим унеможливлює реалізацію положень Закону щодо участі позивача в процедурах врегулювання заборгованості.
Відповідно до ст. 4 Закону №1639 взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості, визначеної ст. 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання різниці між фактичною обгрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату - в цілях погашення заборгованості операторів газорозподільних систем, у тому числі підтвердженої судовими рішеннями та/або реструктуризованої, не сплаченої станом на розрахункову дату: за договорами транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року, особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, а також за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з НАК «Нафтогаз України».
Тобто, положення Закону №1639 імперативно вказують та містять спеціальний порядок виконання судових рішень про стягнення заборгованості врегульованої цим Законом, який відмінний від Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, судові рішення про стягнення заборгованості що підлягають врегулюванню із застосуванням процедур, передбачених Законом №1639-ІХ, не підлягають примусовому виконанню за правилами Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову колегія суддів враховує позицію позивача щодо існування реальної загрози неможливості виконання рішення суду у даній адміністративній справі, оскільки на даний час вживаються заходи по фактичному стягненню з позивача боргів та штрафних санкцій, для яких нормами Закону №1639-ІХ встановлено особливий порядок їх врегулювання та виконання (реалізація) яких знаходиться в безпосередній залежності від дій відповідача.
Крім того, звертає увагу на те, що у разі повноцінного проведення виконавчих дій на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 року у справі № 904/4470/16, виданого на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року, в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», застосування приписів Закону №1639 до позивача буде неможливо.
Про відсутність такої процедури також зазначено представником відповідача в судових засіданнях. 
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на пояснення позивача про те, що до моменту набрання рішенням законної сили у цій справі він зазнає невиправданих витрат, які в подальшому неможливо буде компенсувати.
Колегія суддів зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.
За загальним правилом інститут забезпечення позову покликаний забезпечити реальне виконання судового рішення у разі якщо існує реальна та доведена загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Крім того, при вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд бере до уваги доводи позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі, адже у разі задоволення позову та зобов`язання відповідача включити позивача до Реєстру підприємств, які беруть участь у розрахунках згідно Закону №1639, ніякі розрахунки вже неможливо буде провести з огляду на заходи примусового стягнення таких боргів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Окрім зазначеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду цієї справи існує об`єктивний ризик того, що до вирішення справи по суті органи та особи, які вчиняють виконавчі дії із стягнення заборгованості позивача перед «НАК «Нафтогаз України» проведуть всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які призведуть до неможливості відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що достатнім заходом для забезпечення позову буде заборона органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Дніпропетровськгаз» перед AT НАК «Нафтогаз України» у справі № 904/4470/16 про стягнення з AT «Дніпропетровськгаз» на користь НАК «Нафтогаз України» заборгованості за природний газ, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-137-ВТВ, укладеного між AT «НАК «Нафтогаз України» та AT «Дніпропетровськгаз», до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/31815/21.
В даному випадку, заявником доведено існування реальної загрози завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у даній справі, та того, що захист прав, свобод та інтересів заявника стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. При цьому вжиття вказаних заходів є співмірним із заявленими вимогами та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.
При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи апелянтів, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з позивача заборгованості по договору купівлі-продажу є фактично зупиненням виконання іншого рішення суду, оскільки звернення позивача до суду з даним позовом має на меті не ухилення від сплати боргу, що виник перед акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз Україна" , а стягнення такого в порядку встановленому спеціальним Законом. 
Крім того, в судових засіданнях представниками відповідача неодноразово вказувалось, що вжиття заходів забезпечення позову в рамках даного спору є недоцільне, оскільки змінами внесеними до Закону №1639-ІХ включення до Реєстру підприємств, які беруть участь у процесі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» відбується одразу, після подання відповідної заяви, без перевірки доданих документів. 
Поряд із цим, такі доводи апелянта також не гуртуються на нормах чинного законодавства, оскільки внесеними до вказаного Закону змінами лише встановлено термін для усунення недоліків раніше поданих документів, однак не виключаюєся відмову комісії у включенні до Реєстру в разі ненадання до заяви належного пакету документів. 
Відтак, доводи апеляційних скарг спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив правильне судове рішення з додержанням норм процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 150, 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційні скарги акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз Україна" та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та скасування рішення залишити без задоволення. 
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2022 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                        В. Ю. Ключкович	
Суддя	               А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 26.09.2022)