Дата документу 30.11.2022 Справа № 336/10414/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/10414/22                 Головуючий у 1 інстанції: Боєв Є.С.
 
Провадження № 22-ц/807/1860/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2022 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С. 

за участі секретаря: Остащенко О.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2022 року про залишення без розгляду його скарги на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального відділу Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кабаченко Юлії Юріївни у виконавчому провадженні № 63349374, 
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального відділу Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кабаченко Юлії Юріївни у виконавчому провадженні № 63349374.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що на виконанні Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист № 336/1692/20, виданий 12.10.2020р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2021р. до повноліття дитини (ВП 63349374). Розрахунком державного виконавця Кабаченко Ю.Ю. у ВП 63349374 від 29.11.2021р. установлена заборгованість за виконавчим листом на рівні 14 260 грн. 62 коп. за період з 01.04.2020 по 31.10.2021. У зв`язку з наявністю цієї заборгованості постановами державного виконавця від 29.11.2021р. відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасові обмеження відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі, тимчасове обмеження боржника в праві керування транспортними засобами до погашення боргу в повному обсязі.
Вказує, що рішення суду ним як боржником виконується, оскільки з його заробітної 
плати відраховуються не тільки поточні нарахування за виконавчим листом, а й сплачується заборгованість.
Так, вказує, що він працевлаштований на АТ «Мотор Січ», де отримує доходи. За вказаним місцем роботи з нього й утримується частка заробітку за виконавчим листом. Наказом № 1338 від 04.10.2021р. по цеху № 14 про порядок роботи водіїв на автомобілі «Газель», НОМЕР_1 , на час тарифної відпустки, лікарняного, відгулу, особистої відпустки водія ОСОБА_4 (таб. № 3071) обов`язки водія покладено на монтажника сантехсистем та обладнання ОСОБА_1 . Зважаючи на вказане, скаржник вважає, що державний виконавець протиправно прийняв постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29.11.2021р. по виконавчому провадженню № 63349374, оскільки встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Посилаючись на те, що державним виконавцем всупереч вимог ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» протиправно встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, просить суд скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кабаченко Ю.Ю. від 29.11.2021 про встановлення обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості у повному обсязі щодо боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2022 року скаргу залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було враховано, що для постанови, яка оскаржуються скаржником, встановлено інший строк, ніж визначений ст. 449 ЦПК України. Вважає, що при обчисленні строку оскарження такої постанови слід керуватись приписами ст.ст. 71, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якими рішення та дії державного виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Тобто для оскарження постанови, яка є предметом його скарги, встановлено спеціальний строк – 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, а не 10 календарних днів як помилково обчислював суд першої інстанції. Тому вважає, що ним не пропущено строк для подання цієї скарги. 

У відзиві на апеляційну скаргу стягував ОСОБА_2 в особі адвоката Пушкіна О.В. зазначила, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх надуманими, не відповідаючими змісту статті 449 ЦПК України. Вважає, що скарга необґрунтована, оскільки апелянт невірно тлумачить діюче процесуальне законодавства у поєднанні із ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що строки, встановлені ч. 5 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлені для звернення зі скаргами на дії та рішення державного виконавця не до суду, а у позасудовому порядку. Проте, оскільки ОСОБА_1 звернувся з такою скаргою до суду, то йому слід було чітко дотримуватися приписів ч.1 ст. 449 ЦПК України. У зв`язку з вказаним ОСОБА_2 просить залишити ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2022 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Державним виконавцем заяв по суті апеляційної скарги не продано. 
В судове засідання апеляційного суду 30 листопада 2022р. апелянт ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Кабаченко Ю.Ю. або інший державний виконавець чи представник Шевченківського ВДВД не з`явились, отримавши судові повістки, про що наявні зворотні поштові повідомлення. 

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Зважаючи на зазначене, апеляційний розгляд відбувся відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України у відсутності вказаних вище учасників справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Пушкін О.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2022 року без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката Пушкіна О.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 

Судом першої інстанції встановлено, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального відділу Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кабаченко Юлії Юріївни у виконавчому провадженні № 63349374, у якій оскаржував винесену нею постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29.11.2021.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального відділу Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кабаченко Юлії Юріївни від 29.11.2021р. про встановлення обмеження у праві керування транспортними засобами відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за виникнення заборгованості зі сплати аліментів з 01.04.2020р. по 31.10.2021р. у розмірі 14 260 грн. 62 коп. до її погашення. 

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено: ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2022 року скасовано, справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції, задля вирішення процесуального питання дотримання боржником ОСОБА_1 строку на подання відповідної скарги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця без розгляду, суд першої інстанції посилався на те, що скаржником пропущено строк на звернення до суду зі скаргою та не подано клопотання про його поновлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що процесуальні строки ним не пропущені, та вважає, що саме судом першої інстанції не правильно обраховані строки на подачу скарги на дії державного виконавця. Вважає, що при вирішенні питання щодо строків звернення до суду зі скаргою на постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами слід застосовувати вимоги ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» у поєднанні з ч. 5 ст. 74 цього Закону, якою унормовано строк оскарження терміном 10 робочих днів.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла наступних висновків.

Так, постанови, зазначені у пунктах 1-4 частини 9 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. 
Між тим, колегія наголошує на тому, що ОСОБА_1 помилково тлумачить строки для оскарження дій та бездіяльності державного виконавця, які унормовані положення ч. 1 статті 449 ЦПК України. 

Так, частини 3-5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» є взаємопов`язаними між собою і регулюють виключно позасудовий порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Так, частина 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентує позасудове оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, тобто оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та посадових осіб не до суду, а начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а рішення такого начальника – керівнику вищого органу державної виконавчої служби.

Частина 5 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює строки подання 
скарги при позасудовому порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 
Колегія суддів приходить до висновку, що частина 1 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» не встановлює жодних спеціальних строків подання скарги до суду на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, а лише визначає, що це відбувається у порядку, встановленому законом ( словосполучення «цим законом» відсутнє).

У такому разі керуватись при поданні скарг до суду слід положеннями розділу УІІ ЦПК України, статтею 449 якого визначені строки для звернення до суду зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до п. «а» ч. 1 статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права.

Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчи-
слюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з на-
ступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що ними визначено саме календарні дні, а тому без вказівки у процесуальному законі, що обчислення строків мають здійснюватись іншим чином, зокрема, в робочих днях, обрахування строків здійснюється саме в календарних днях.

При цьому, колегія враховує, що п. «а» ч. 1 статті 449 ЦПК України не визначено, що десятиденний строк рахується робочими днями. А тому доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі є помилковими.

За приписами ст. 126 ч. 1 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

В силу вимог ст. 127 ч. 1 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів враховує також правову позицію Верховного Суду, викладену у пос-
танові від 14.11.2018р. у справі № 418/314/18-ц, у якій статтею 449 ЦПК України імперативно встановлено два строки для звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Так, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися. У разі пропуску цього строку приписами ЦПК України визначено обов`язок суду вирішити питання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із скаргою на дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця до вирішення питання про прийняття скарги до розгляду та розгляду її по суті.

Помилково визначаючи строк робочими днями та у зв`язку з цим вважаючи, що строк на подання скарги ним не пропущено, скаржник ОСОБА_1 не подав суду першої інстанції клопотання про поновлення цього строку, а отже суд був позбавлений можливості дослідити поважні причини його пропуску та поновити його у разі їх встановлення, а відтак обґрунтовано згідно з приписами ч. 2 статті 126 ЦПК України залиши його скаргу без розгляду. 

Таким чином, в ході апеляційного розгляду встановлено, що судом не порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, тому апеляційну скаргу відповідно до вимог статті 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін. 

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.