ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2022 року                                                                     Справа № 903/215/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя                Мельник О.В.
суддя                                        Олексюк Г.Є.
суддя                                        Петухов М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/215/22 (суддя Якушева І.О., повний текст ухвали виготовлено 02.11.2022)
за позовом  ОСОБА_1 
до товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"     
про стягнення 1000 грн. вартості частки учасника товариства

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 28.10.2022 у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" 75000 грн. в рахунок компенсації понесених судових витрат позивача відмовлено.
В обґрунтування вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, зокрема, що зі змісту п.1.1. договору №06/05/22 про надання правничої допомоги від 06.05.2022 випливає, що адвокатське об`єднання як виконавець зобов`язалось надавати ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” як замовнику юридичні послуги у господарській справі №903/215/22 не лише у Господарському суді Волинської області, але й у судах загальної юрисдикції, в адміністративних судах, як першої, апеляційної так і касаційної інстанціях, а також в інших установах, організаціях, правоохоронних органах (прокуратурі, Національній поліції, СБУ, ДФС тощо), а відповідно до п.4.1. договору гонорар у розмірі 75000 грн. визначено за послуги, які вказані у п.1.1. договору, й надані в інших органах, установах, судових інстанціях, а не лише за послуги з професійної правничої допомоги, які були надані Адвокатським об`єднанням “Ковальов, Сорокапуд та партнери” під час розгляду справи №903/215/22 у суді першої інстанції - Господарському суді Волинської області.         
Натомість, у заяві №101 від 10.10.2022 ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” просить стягнути 75000 грн. за послуги професійної правничої допомоги лише в Господарському суді Волинської області.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що заява представника ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” №101 від 10.10.2022, у якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” всю суму гонорару в розмірі 75000 грн. в рахунок компенсації понесених судових витрат внаслідок необгрунтованих дій позивача – ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, оскільки оплату в розмірі 75000 грн. визначено за комплекс консультаційних та юридичних послуг у різних органах, установах, судових інстанціях, а не лише за послуги професійної правничої допомоги в Господарському суді Волинської області.
Не погоджуючись з винесеною ухвалою, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу господарського суду Волинської області від 28.10.2022 р. у справі №903/215/22 скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про компенсацію понесених судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, зокрема, що враховуючи правові висновки Верховного Суду про застосування норм частини п`ятої статті 130 ГПК України, викладені в постановах від 21.12.2020 у справі №922/1001/20, та від 15.09.2021 у справі №921/661/20 та поведінку сторони позивача місцевий суд дійшов висновку, що подання представником позивача немотивованої заяви про залишення позову без розгляду є необґрунтованою дією, внаслідок вчинення якої на підставі ч. 5, 6 статті 130 ГПК України у відповідача виникло право заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача. Разом з тим, суд посилаючись на недоведеність стороною відповідача понесених судових витрат у даній справі, відмовив у задоволенні заяви. 
При цьому, на переконання апелянта, відмова у задоволенні заяви ґрунтується на припущеннях суду, зокрема що гонорар встановлений за комплекс консультаційних та юридичних послуг у різних органах, установах, судових інстанціях, а не лише за послуги професійної правничої допомоги в Господарському суді Волинської області. Тобто суд на власний розсуд тлумачить умови договору про надання правової допомоги, натомість не приймає в якості доказу акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 07.10.2022, в якому наведено детальний опис виконаних робіт, оскільки він на думу суду, не потрібен у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару. ТОВ “Ковельська-оптово торгова база” не погоджується з таким обґрунтуванням відмови у стягненні компенсації судових витрат при встановлені судом необґрунтованих дій позивача, та вважає що наявні підстави для скасування ухвали.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, зокрема, що ухвала Господарського суду Волинської області від 28.10.2022 року є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.
Окрім того, товариством з обмеженою відповідальністю “Ковельська оптово-торгова база” подано до апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у справі №903/215/22 до набрання законної сили рішення у справі №903/923/22. 
В обґрунтування клопотання відповідач, з посиланням на п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України вказує, що ухвалою господарського суду Волинської області від 02.12.2022 року відкрито провадження у справі № 903/923/22 за позовом Адвокатського об`єднання “Ковальов, Сорокопуд та партнери” до ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” про стягнення 75000 гривень заборгованості за надані послуги з правової допомоги у справі №903/215/22. 
Оскільки під час розгляду справи № 903/215/22 судом буде надано оцінку договору про правову допомогу та доказам надання послуг, відповідач вважає, що рішення Господарського суду Волинської області у справі №903/923/22 матиме значення для правильного вирішення спору у справі №903/215/22, тому існує об`єктивна неможливість розгляду справи №903/215/22 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/923/22.
Колегія суддів, розглянувши клопотання ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” про зупинення провадження у справі, вважає за необхідне зазначити наступне.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами    статей 227,   228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
За змістом  пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України    господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи (аналогічний висновок викладено в постановах КГС ВС від 10.09.2019 у справі N 922/1962/17, від 17.12.2019 у справі N 917/131/19).
При цьому, сам факт пов`язаності двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі. Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.
Водночас, наведеною процесуальною нормою прямо передбачено, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Разом з тим, клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі не містить доказів неможливості розгляду цієї справи до вирішення вказаної заявником справи №903/923/22, що суперечить вимогам   пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України.    При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що наявні у даній справі докази (договір про надання правової допомоги, акт  прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги, опис виконаних робіт) дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі №903/923/22.
Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/215/22 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
На розгляді господарського суду Волинської області перебувала позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” про стягнення 2446300 гривень вартості частки учасника товариства. 
06.10.2022 представник позивача через систему “Електронний суд” звернувся до суду першої інстанції із заявою про залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.226 ГПК України. 
Ухвалою від 06.10.2022 Господарський суд Волинської області на підставі п.5 ч.1 ст.226 ГПК України залишив позов ОСОБА_1 без розгляду.
11.10.2022 року відповідачем подано до суду першої інстанції заяву про компенсацію здійснення витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій просить стягнути з позивача на користь ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” 75000 гривень в рахунок компенсації понесених судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача (а.с. 128-133, т 2).
Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої  статті 129 цього Кодексу.
Таким чином,    у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.5.17. постанови від 15.09.2021 у справі №921/661/20 дійшов висновку про те, що звернення позивача, до розгляду справи по суті, із заявою про залишення позову без розгляду без наведення жодних мотивів та підстав для її подання є необґрунтованою дією позивача.
Як вбачається із заяви представника позивача від 06.10.2022 про залишення позову без розгляду, в ній не наведено мотивів та підстав для її подання (а.с. 112, т.2).
Враховуючи наведене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що подання представником позивача немотивованої заяви про залишення позову без розгляду є необґрунтованою дією, внаслідок вчинення якої на підставі ч.ч.5, 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у відповідача виникло право заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до  статті 123 Господарського процесуального кодексу України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до  статті 16 Господарського процесуального кодексу України    учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги відповідач надав суду: копію договору про надання правничої допомоги №06/05/22 від 06.05.2022, який укладено між Адвокатським об`єднанням “Ковальов, Сорокопуд та партнери” як виконавцем і Товариством з обмеженою відповідальністю “Ковельська оптово-торгова база”     як замовником (клієнтом); акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги (з детальним описом виконаних робіт) від 07.10.2022; копію рахунку – фактури №07/10/22 від 07.10.2022 (а.с. 134-136, т.2).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно протлумачено умови договору про надання правової допомоги та, як наслідок, безпідставно відмовлено в задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України    (далі -    ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України    передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (Закон України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).
Закон України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”    формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Частинами першою та другою статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Пунктами 4.1., 4.3. договору про надання правової допомоги №06/05/22 від 06.05.2022 врегульовано порядок та розмір оплати, а саме зазначено, що за послуги за п.1.1. договору замовник сплачує виконавцю гонорар за домовленістю, виходячи із витраченого часу а також всі понесені виконавцем витрати на представництво. Гонорар може сплачуватися почасово так і сталою сумою. 
Таким чином, сторони договору про надання правової допомоги визначили можливість оплати гонорару як почасово так і сталою сумою. Фіксована сума гонорару складає 75    000 грн (п.4.3. договору).
При цьому, в п.4.1 договору сторони також визначили, що гонорар сплачується за послуги зазначені в п.1.1 даного договору, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо представництва і захисту інтересів останнього, зокрема, в судах загальної юрисдикції, господарському суді, адміністративних судах, як першої, апеляційної так і касаційної інстанції  у господарській справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” у Господарському суді Волинської області (справа №903/215/22).
Проаналізувавши пункти 1.1, 4.1, 4.3. договору про надання правової допомоги, колегія суддів дійшла висновку, що фіксована сума гонорару сплачується замовником у разі надання виконавцем комплексу консультаційних та юридичних послуг зазначених в п.1.1 договору, а не лише за надання професійної правничої допомоги при розгляді справи №903/215/22 в господарському суді першої інстанції.
Натомість звертаючись із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем зазначено до стягнення саме фіксовану в договорі про надання правової допомоги суму – 75 000 грн., за послуги професійної правничої допомоги наданої лише за розгляд справи в Господарському суді Волинської області. 
За наведених обставин справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що заява представника ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” №101 від 10.10.2022, у якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Ковельська оптово-торгова база” всю суму гонорару в розмірі 75000 грн. в рахунок компенсації понесених судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача – ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, оскільки умовами договору про правову допомогу оплату в розмірі 75000 грн. визначено за комплекс консультаційних та юридичних послуг у різних органах, установах, судових інстанціях, а не лише за послуги професійної правничої допомоги в Господарському суді Волинської області.
Оцінюючи наявний в матеріалах справи акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 07.10.2022 року (а.с. 135, т. 2), колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказаний акт містить перелік наданих послуг при розгляді даної справи в суді першої інстанції, а не передбачений пунктом 1.1. договору про правову допомогу комплекс робіт та послуг. 
Вказаний акт не містить інформації щодо погодинної оплати або визначеної за кожну послугу окремо суми.  Натомість вартість всіх зазначених в акті послуг разом визначено також у фіксованій сумі – 75    000 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий акт не може свідчити про обґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки фіксовану оплату в розмірі 75000 грн. умовами договору визначено саме за комплекс консультаційних та юридичних послуг зазначених в п.1.1 договору, а не лише за послуги професійної правничої допомоги в Господарському суді Волинської області.
Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.
Мотиви з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятої у справі ухвали, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                              
ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/215/22 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.  

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.