Постанова
Іменем  України                                 
 
19 жовтня 2022 року                                          
м. Київ
 
справа № 201/3099/20
 
провадження № 61-14270 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                 Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
позивач - Дніпровська міська рада; 
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;
треті особи: Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєва Вікторія Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко Ірина Вікторівна;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Ткаченко І. Ю., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,                                  ОСОБА_5 , треті особи: департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко В. В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєва В. В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу і свідоцтв про право власності, припинення права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно по АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності в силу статей 80, 83 ЗК України та статей 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради                                           від 22 червня 2005 року № 119854 ОСОБА_6 було видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно, а саме - торгівельний павільйон продовольчих товарів літ. А-1, А1 -1, загальною площею 75,6 кв. м, і навіс                літ. Б.
02 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу торгівельного павільйону продовольчих товарів літ. А-1,                      А1-1, загальною площею 75,6 кв. м, і навіс літ. Б.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності без прийняття в експлуатацію на торгівельний павільйон літ. А-1, з прибудовами літ. А1-1,                  А2-1, загальною площею 370,2 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 .
На підставі вищезазначеного рішення суду за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня                        2015 року скасовано рішення Жовтневого районного суду                                                          м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року у справі № 201/4629/14-ц та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_1 було набуто право власності на торгівельний павільйон після його реконструкції, скасовано.
На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська                     від 16 квітня 2014 року ОСОБА_1 здійснила розпорядження майном шляхом укладення договорів купівлі-продажу з ОСОБА_2 ,                         ОСОБА_3 , та шляхом реєстрації права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спірний об`єкт, про що в Реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи.
Згідно з листом управління Державного архітектурно-будівельного контролю від 01 листопада 2018 року № 4/1-696 відомості щодо дозвільної документації (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, дозвіл на виконання будівельних робіт, декларація про готовність об`єкта до експлуатації) по об`єкту, розташованому по АДРЕСА_1 , відсутні.
Земельна ділянка, на якій розташовано вказане самочинно побудоване нерухоме майно, належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до статей 80, 83 ЗК України та статей 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Зазначала, що спірний об`єкт, побудований ОСОБА_1 , підлягає знесенню за рахунок останньої, а земельна ділянка - приведенню у придатний для використання стан. ОСОБА_1 у порушення вимог чинного законодавства було збільшено площу торговельного павільйону, в результаті чого створено новий об`єкт нерухомого майна зі збільшеним розміром загальної площі. Своїми діями ОСОБА_1 порушила права Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки. Унаслідок самочинного збільшення площі торговельного павільйону з користування Дніпровської міської ради поза її волею вибула земельна ділянка по АДРЕСА_1 .
Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати недійсними: договір купівлі-продажу 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 06 квітня 2015 року між                             ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; договір купівлі-продажу 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого АДРЕСА_1 , укладений 06 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; свідоцтво про право власності, посвідчене 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., зареєстроване у Реєстрі за номером 708, про належність на праві власності 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - по 1/4 частині                                ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; свідоцтво про право власності, посвідчене                 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., зареєстроване у Реєстрі за номером 711, про належність на праві власності 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_1 , а саме -по 1/4 частині ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Припинити право власності і зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, яке складається з: торгівельний павільйон з навісом, загальна площа якого не повинна перевищувати 75,6 кв. м, стягнути понесені міською радою судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2021 року у складі судді Антонюка О. А. у задоволенні позову Дніпровської міської ради відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що знесення об`єкта самочинного будівництва є виключним способом захисту цивільного права. Частина земельної ділянки, на якій розташовано спірний об`єкт нерухомості, не може вважатися самовільно захопленою, та як на ній розташоване нерухоме майно, на яке виконавчим комітетом міської ради ОСОБА_6 було видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно. Тому для обслуговування зазначеного нерухомого майна завжди необхідна земельна ділянка, принаймні, у межах необхідних для можливості реального обслуговування зазначеного об`єкту нерухомості. Позивачем не доведено,                    у чому конкретно полягають порушення прав міської ради.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2021 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги Дніпровської міської ради задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 06 квітня 2015 року між                             ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєвою В. В., та зареєстрований у Реєстрі за номером 672, номер запису про право власності - 9302814, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14547312101.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого АДРЕСА_1 , укладений                             06 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєвою В. В., та зареєстрований у Реєстрі за номером 674, номер запису про право власності - 9303298, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14547312101.
Визнати недійсним свідоцтво про право власності, посвідчене 21 квітня                        2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., зареєстроване у Реєстрі за номером 708, про належність на праві власності 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,                                  а саме - по 1/4 частині ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Визнано недійсним свідоцтво про право власності, посвідчене 21 квітня                    2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., зареєстроване у Реєстрі за номером 711, про належність на праві власності 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_1 , а саме -по                     1/4 частині ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 , індексний номер 20538141 від 06.04.2015 17:55:43, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєва В. В., на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 672, виданий 06 квітня 2015 року, номер запису про право власності: 9302814.
Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав ОСОБА_3., індексний номер 20539444 від 06.04.2015 18:49:47, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєва В. В., на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 674, виданий 06 квітня 2015 року, номер запису про право власності: 9303298.
Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав ОСОБА_4 , індексний номер 29431412 від 27.04.2016 08:41:09, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., на підставі свідоцтва реєстровий номер 708, видане              21 квітня 2016 року, номер запису про право власності 14334980.
Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав ОСОБА_4., індексний номер 29431412 від 27.04.2016 08:41:09, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., на підставі свідоцтва реєстровий номер 711, видане  21 квітня 2016 року, номер запису про право власності 14334923.
Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав ОСОБА_5., індексний номер 29431412 від 27.04.2016 08:41:09, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., на підставі свідоцтва реєстровий номер 708, видане          21 квітня 2016 року, номер запису про право власності 14334993.
Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав ОСОБА_5., індексний номер 29431412 від 27.04.2016 08:41:09, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В., на підставі свідоцтва реєстровий номер 711, видане  21 квітня 2016 року, номер запису про право власності 14334959.
У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради про припинення права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта 14547312101, скасування у Державному реєстрі речових прав запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська                                         від 16 квітня 2014 року та зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно прибудовані добудови до торговельного павільйону продовольчих товарів літ А-1, А1-1 і навіс літ. Б, загальна площа якого не повинна перевищувати                     75, 6 кв. м. відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року, яким за ОСОБА_1 визнано право власності без прийняття до експлуатації на торговельний павільйон літ. А-1 з прибудовами літ. А1-1,                     А2-1, загальною площею 370,2 кв. м, було скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року. Тобто, правова підстава, на якій ОСОБА_1 набула право власності на торговельний павільйон літ. А-1 з прибудовами літ. А1-1, А2-1, загальною площею                             370,2 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , була скасована.
Відтак, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу, свідоцтв про право власності та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на самочинне будівництво.
Вирішуючи питання пропуску строку позовної давності, апеляційний суд зазначив, що Дніпровська міська рада не була стороною у справі                                        № 201/4629/14, в якій Жовтневим районним судом 16 квітня 2014 року ухвалено судове рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У серпні 2021 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржуване судове рішення апеляційного суду у задоволеній частині позовних вимог скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, що відповідає вимогам                   пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу                                             № 201/3099/20 із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
 
У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки ще з 2015 році міська рада мала знати про укладені ОСОБА_1 договори купівлі-продажу. Вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У грудні 2021 року Дніпровська міська рада подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради                             від 22 червня 2005 року № 119854 ОСОБА_6 було видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно, а саме - торговельний павільйон продовольчих товарів літ. А-1, А1 -1, загальною площею 75,6 кв. м, і навіс                  літ. Б.
 
02 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу торговельного павільйону продовольчих товарів літ. А-1,                 А1-1, загальною площею 75,6 кв. м, і навіс літ. Б.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року у справі № 201/4629/14-ц було визнано за ОСОБА_1 право власності без прийняття до експлуатації на торговельний павільйон літ. А-1, з прибудовами літ. А1-1, А2-1, загальною площею 370,2 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1 .
 
На підставі вищезазначеного рішення суду за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня                         2015 року апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено, рішення Жовтневого районного суду                                                            м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року у справі № 201/4629/14-ц скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_1 було набуто право власності на торгівельний павільйон після його реконструкції, скасовано.
 
ОСОБА_1 здійснила розпорядження спірним майном.
 
06 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_1 , площею 370,2 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєвою В. В., та зареєстрований у Реєстрі за номером 672, номер запису про право власності - 9302814, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14547312101.
 
06 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого АДРЕСА_1 , площею 370,2 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєвою В. В., та зареєстрований у Реєстрі за номером 674, номер запису про право власності - 9303298, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14547312101.
 
21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В. видано свідоцтво, зареєстроване у Реєстрі за номером 708, про належність на праві власності 1/2 частини торговельного павільйону, площею 370, 2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - по                       1/4 частині ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу ОСОБА_3 (а.с. 29, т. 1).
 
21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І. В. видано свідоцтво, зареєстроване у Реєстрі за номером 711, про належність на праві власності 1/2 частини торговельного павільйону, розташованого по                          АДРЕСА_1 , а саме -по 1/4 частині ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу ОСОБА_2 (а.с. 30, т. 1).
 
У Реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи: ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3070, виданий 02 липня 2013 року, номер запису про право власності: 1490349, державний реєстратор - приватний нотаріус Лозенко В. В.; ОСОБА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська                                від 16 квітня 2014 року, номер запису про право власності: 5718634, державний реєстратор - Василенко Б. В., Дніпропетровське міське управління юстиції, Дніпропетровська область; ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 672, виданий 06 квітня 2015 року, номер запису про право власності: 9302814, державний реєстратор - приватний нотаріус Скосарєва В. В.; ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 674, виданий 06 квітня 2015 року, номер запису про право власності: 9303298, державний реєстратор - приватний нотаріус Скосарєва В. В.; ОСОБА_4 на підставі свідоцтва реєстровий номер 708, виданий 21 квітня 2016 року, номер запису про право власності: 14334980, державний реєстратор - приватний нотаріус Сисоєнко І. В.; ОСОБА_5 на підставі свідоцтва реєстровий номер 708, виданий 21 квітня 2016 року, номер запису про право власності: 14334993, державний реєстратор - приватний нотаріус Сисоєнко І. В.; ОСОБА_4 на підставі свідоцтва реєстровий номер 711, виданий 21 квітня 2016 року, номер запису про право власності: 14334923, державний реєстратор - приватний нотаріус Сисоєнко І. В.; ОСОБА_5 на підставі свідоцтва реєстровий номер 711, виданий 21 квітня 2016 року, номер запису про право власності: 14334959, державний реєстратор - приватний нотаріус Сисоєнко І. В.
 
Згідно з листом управління державного архітектурно-будівельного контролю від 01 листопада 2018 року № 4/1-696 відомості щодо дозвільної документації (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, дозвіл на виконання будівельних робіт, декларація про готовність об`єкта до експлуатації) по об`єкту, розташованого по АДРЕСА_1 , відсутні.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає. 

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 80 ЗК України суб`єктом права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
 
В силу вимог статті 83 ЗК України та прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» власником цієї земельної ділянки є територіальна громада м. Чернівців в особі Чернівецької міської ради.
  
Частинами другою статті 83 ЗК України передбачено, що у комунальній власності усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
 
Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок.
 
За змістом частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
 
З огляду на зміст наведених приписів, реалізуючи право державної власності на земельну ділянку, відповідний орган державної влади наділений повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки, тобто за захистом майнових прав у приватноправових відносинах.
 
За змістом частин першої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
 
Судами установлено, що 02 липня 2013 року між ОСОБА_6 та                      ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу торговельного павільйону продовольчих товарів літ. А-1, А1-1, загальною площею 75,6 кв. м, і навіс літ. Б.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року у справі № 201/4629/14-ц було визнано за ОСОБА_1 право власності без прийняття до експлуатації на торговельний павільйон літ. А-1, з прибудовами літ. А1-1, А2-1, загальною площею 370,2 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1 .
 
На підставі вищезазначеного рішення суду за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня                         2015 року апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено, рішення Жовтневого районного суду                                                            м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року у справі № 201/4629/14-ц скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_1 було набуто право власності на торгівельний павільйон після його реконструкції, скасовано.
 
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 
Тобто спірне нерухоме майно збудовано без проектно-дозвільної документації та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, відтак, воно є самочинним будівництвом.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації.
 
У постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.
 
Отже, за встановлених у цій справі обставин здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна не означає припинення правового режиму цього майна як самочинного будівництва.
 
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.
 
Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
 
У відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
 
Крім того, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
 
Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
 
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому                                               підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
 
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
 
Вирішуючи спір, апеляційний суд, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те,   що правова підстава, на якій ОСОБА_1 набула право власності на торговельний павільйон літ. А-1 з прибудовами літ. А1-1, А2-1, загальною площею 370,2 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , була скасована. Відтак, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу, свідоцтв про право власності та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на самочинне будівництво.
 
Розглядаючи питання пропуску строку позовної давності, апеляційний суд зазначив, що Дніпровська міська рада не була стороною у справі                                        № 201/4629/14, в якій Жовтневим районним судом 16 квітня 2014 року ухвалено судове рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников 
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара 
 
С. Ф. Хопта