УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 вересня 2022 року
м. Київ
Справа № 447/528/22
Провадження № 51-2904 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_3
суддів                                                            ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 липня 2022 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ), громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
Згідно з вироком у серпні 2021 року ОСОБА_1 , діючи умисно, протиправно, з метою підроблення, придбання і подальшого використання підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, та, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа, надав грошові кошти у сумі 400 доларів США невстановленій досудовим розслідуванням особі за виготовлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Аudi А4» польської реєстрації. 
В подальшому невстановлена особа у невстановленому місці й у невстановлений час виготовила підроблений документ, який надає право керувати транспортним засобом, а саме бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія і номер НОМЕР_1 , заповненого на автомобіль «Аudi А4» (д.н.з. НОМЕР_2 ) на ім`я ОСОБА_2 , виданого 15 грудня 2018 року. У жовтні 2021 року за допомогою послуг ТОВ «Нова Пошта» невстановленою особою, було надіслано ОСОБА_1 вказане підроблене свідоцтво для його власних потреб. 
Згідно з висновком експерта № СЕ-19/114-22/1976-ДД від 10 лютого 2022 року бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1   виконаний за допомогою знакодрукуючого пристрою та комп`ютерної оргтехніки кольорового відтворення зображень струменевим способом друку, й не був виготовлений поліграфічним підприємством ПК «Україна».
Крім цього, 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи по вул. Володимира Великого, 232 у с. Крупське Стрийського району Львівської області, будучи учасником дорожнього руху як водій автомобіля марки «Аudi А4», під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу працівника відділення поліції № 2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області щодо надання йому документів на транспортний засіб; достовірно знаючи, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 є підробленим; усвідомлюючи свої протиправні дії; вважаючи, що представник правоохоронного органу не запідозрить його у використанні завідомо підробленого документа, надав старшому інспектору СРПП відділення поліції № 2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 для перевірки вказане свідоцтво, тобто використав його.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 липня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 45 КК, яка підлягала застосуванню, та істотне порушенню вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 липня  2022 року й на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження. 
Вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 й ч. 4 ст. 358 КК України у їх реальній сукупності, невірно трактував положення п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», у зв`язку з чим порушив вимоги ст. 45 КК України та безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги.
Стверджує, що відповідно ст. 45 КК України в його діяннях наявні всі передумови та підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.  
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували  транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Згідно з усталеною судовою практикою, яка знайшла своє відображення у рекомендаціях, висловлених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК України) можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, яка раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які утворюють сукупність (за винятком реальної), не може бути перепоною для застосування ст. 45 КК України.
Відповідно до усталеної судової практики, яка знайшла своє відображення у рекомендаціях, висловлених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», згідно зі статями 45-48, ч.1 ст. 97 КК України однією з умов передбачених ними різновидів звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою злочину відповідного ступеня тяжкості вперше. Тому особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи не зняту судимість за попередній, у тому числі і необережний злочин, звільняти від кримінальної відповідальності на підставі цих статей не можна.
Згідно зі ст. 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.
У кримінальному праві розрізняють два види сукупності кримінальних правопорушень - ідеальну і реальну.
Виключно у разі ідеальної сукупності двох або більше кримінальних правопорушень відповідної тяжкості немає законодавчих перешкод для констатування передумови, передбаченої ст. 45 КК України, щодо вчинення правопорушення вперше. У такому випадку, дії особи не утворюють повторності кримінальних правопорушень. Особа вчиняє одне діяння, що лише кваліфікується одразу за двома статтями КК України.
Реальна сукупність має місце у тому випадку, коли особа вчиненими у різний час окремими діяннями скоює два або більше кримінальних правопорушення, які мають різні склади і кваліфікуються окремо. Реальна сукупність може мати місце і в ситуації, коли одне кримінальне правопорушення є умовою для вчинення іншого.
Як убачається з доданої копії оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358 та ч.4 ст. 358 КК України, тобто органом досудового розслідування дії ОСОБА_1 були кваліфіковані як пособництво у виготовленні підробленого документа і як використання завідомо підробленого документа. Вказані дії є окремими діями, вчиненими у різний час, відповідальність за вчинення яких передбачена різними частинами ст. 358 КК України.
Враховуючи це, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав про неможливість застосування положень ст. 45 КК України, оскільки ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні двох окремих кримінальних правопорушень, які утворюють реальну сукупність, у зв`язку з чим така обов`язкова формальна умова для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, як вчинення кримінального правопорушення вперше, відсутня, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Львівський апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку аналогічним доводам апеляційної скарги захисникаОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 та обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення, а вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 11 травня 2022  року - без змін. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 та копії судового рішення не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 липня 2022 року щодо нього.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: 
 
ОСОБА_3                           ОСОБА_4                                    ОСОБА_5