Номер провадження: 22-ц/813/802/22 
Справа № 522/22644/21
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Цюри Т.В., 
суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С., 
За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову або доказів до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:
26 листопада 2021 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви (а.с.1-3).
01 грудня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено (а.с.8-9).
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулось із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2021 року та постановити нову ухвалу ,якою заяву АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно задовольнити (а.с.14-15).
11 серпня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 . У поданому відзиві відповідач вказує, що вона придбала квартиру не у боржника банку ОСОБА_2 , як вказує позивач, а у іншої особи. Крім того, наголошує на тому, що є власницею вказаного житла вже протягом 10 років і зазначена квартира є місцем її реєстрації та постійного проживання. Також, відповідачка повідомила, що після звернення із заявою про забезпечення позову, Банк також звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , по даній справі відкрито провадження та прийнято рішення, яким відмовлено Банку у задоволенні позовних вимог за недоведеністю. З огляду на вказане, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с.74-75).
Судове засідання призначено на 01 грудня 2022 року об 13 год 40 хв.
Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справі від сторін до суду не надходило. 
30 листопада 2022 року Одеським апеляційним судом отримано заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про проведення засідання за відсутності сторони.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, ненадання жодних доказів щодо існування підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності сторін.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодного доказу на обґрунтування вимог заяви, в тому числі і доказів звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме на: квартиру, загальною площею 116,6 кв.м., житловою 70,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також поділу вказаної квартири на два окремих об`єкта нерухомості, в тому числі на квартиру, на яку заявник просить накласти арешт, а також будь-яких інших доказів які б підтверджували викладені у заяві обставини та існування очевидного та об`єктивного характеру загрози порушення прав позивача, а сам зміст заяви зводиться до відображення припущень та необґрунтованих побоювань заявника.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає вірними вказані висновки суду першої інстанції виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, АТ «Райффайзен Банк» посилалось на те, що 06.10.2006 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/0054/74/66674. 23 січня 2014 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 522/27516/13-ц, яке набрало законної сили, позовні вимоги Банку було частково задоволено, а саме: звернуто стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме: на квартиру, загальною площею 116,6 кв.м., житловою 70,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, предмет іпотеки було поділено на два окремих об`єкта нерухомості, а саме: квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 . В подальшому, з Інформаційної довідки № 278570508 від 07.10.2021 року, Банку стало відомо, що Квартира № 21-Б  без отримання на це згоди від АТ «Райффайзен Банк Аваль» була відчужена відповідно до договору купівлі-продажу № 21 від 13.01.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапською І.Р. Новим власником квартири № 21 -Б є фізична особа  ОСОБА_1 . Також зазначає, що зважаючи на те, що позичальник здійснив відчуження спірного майна на користь третіх осіб, то, що таке майно з метою ухилення від відповідальності перед кредитором може повторно відчужуватися на користь інших осіб.
В свою чергу, звертаючись із апеляційною скарго, апелянтом вказано, що розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №557 від 16.06.2010 року визначено щодо можливості здійснити поділ об`єкту нерухомості - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на два окремі самостійні об`єкти нерухомості, зокрема, квартиру №21-Б , загальною площею 62,9 кв.м. Тому, апелянт вважає, що предмет іпотеки було поділено на два окремі об`єкти нерухомості.
Також апелянт повідомляє, що відповідно до наявних у нього відомостей, вказана квартира, без згоди стягувача була відчужена, а новим власником стала ОСОБА_1 .
З огляду на вказане, як вважає апелянт, є всі підстави для забезпечення позовних вимог, адже боржником вже були здійснені дії щодо розділу майна.
Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, вважає необґрунтованими вказані доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. За ч. 4 цієї статті у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів наявності спору між учасниками справи, до заяви про забезпечення позову заявником не додано жодних доказів, які б свідчили про необхідність застосування вищевказаних заходів забезпечення позову. Зокрема, заявником не надано доказів звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки.
Слід наголосити, що звертаючись із апеляційною скаргою, апелянтом вказано про поділ об`єкту іпотеки та його відчуження на користь третьої особи як підставу задоволення заявлених вимог, в свою чергу ні при розгляді заяви судом першої інстанції, ні при перегляді ухвали судом апеляційної інстанції апелянтом не надано відомостей, які б підтверджували поділ вказаної квартири на два окремих об`єкта нерухомості, в тому числі на квартиру, на яку заявник просить накласти арешт, а також будь-яких інших доказів які б підтверджували викладені у заяві обставини.
Апеляційний суд наголошує, що забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась справа №522/22961/21 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен банк» до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_5 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен банк» залишено без задоволення.
Вказане судове рішення скасоване Одеським апеляційним судом постановою від 13 грудня 2022 року та прийнято нове рішення, яким в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» відмовлено з підстав зазначених у мотивувальній частині цієї постанови.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає обставин, які б свідчили про необхідність застосування заходів забезпечення позову.
Тому, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на їх необґрунтованість та непідтвердженість матеріалами справи та вважає за необхідне залишити без змін оскаржувану ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-
ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року про  відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову або доказів до подання позовної заяви - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 12.12.2022 року. 

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Гірняк Л.А.

Комлева О.С.