ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8326/22 Справа № 201/1782/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року                                        
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряк Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Кухтіна Г.О. у м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2022 року) у цивільній справі №201/1782/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків внаслідок неповернення грошових коштів і документів, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що між нею як замовником та відповідачами, як виконавцями, 11 серпня 2021 року укладено договір з надання послуг по супроводу робіт із землеустрою та укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідачам були передані оригінали землевпорядної технічної документації на земельну ділянку,розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , оригінал технічного паспорта на гараж № НОМЕР_1 за цією ж адресою; копії сторінок її паспорта для нотаріуса та кошти у розмірі 120375 грн..
24.08.2021 року ОСОБА_1 запросив ще кошти в сумі 2700 доларів США ,вказана сума була йому передана в присутності її адвоката. Таким чином відповідачам було передано на виконання умов договору 7200 доларів США. Про отримання грошових коштів та документів відповідачі зробили відповідні підписи в договорі. Строк договору встановлено до 11 листопада 2021 року.
Перед закінченням строку дії договору їй стало відомо, що відповідачами не проводилися ніякі дії щодо супроводу робіт із землеустрою та укладення договору оренди земельної ділянки.
Після звернення до поліції,14.12.2021 року ОСОБА_1 повернув 2700 доларів США і в присутності свідків запевнив, що до 05.02.2022 року будуть повернуті останні кошти та документи. Однак після цього він зник.
Таким чином не повернутими залишилися кошти в сумі 120375 грн та оригінали документів.
Саме ОСОБА_1 є організатором і основним виконавцем,який зобов`язався в рамках договору надати послуги з узаконення гаражу та земельної ділянки під ним.І саме він в присутності її адвоката фактично отримав гроші,яку вона передала як оплату за послуги і саме він завірив,що у разі настання будь-яких складнощів і гроші і документи будуть повернуті без проблем.
Невиконанням умов договору, неповерненням грошових коштів та документів їй завдано прямих збитків у розмірі неповернутих грошових коштів в сумі 120375 грн., що еквівалентно 4500 доларів США, витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн і витрат на оплату судового збору-1260 грн., а всього на 135635 грн.,які вона просила на підставі ст.. 22, 541 ЦК України стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також зобов`язати солідарно повернути їй оригінали документів.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 шкоду у розмірі 120 375,00 грн.; зобов`язано солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернути позивачу оригінали землевпорядної технічної документації на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та оригінал технічного паспорта на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 ; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі по 678,20 грн. з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог щодо нього, як відповідача, в іншій частині, що стосується співвідповідача ОСОБА_3 залишити без змін, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мали значення для справи і невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги неналежність обраного позивачем способу захисту її прав, що відповідно до практики Верховного Суду є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На його думку у випадку не повернення грошових коштів та документів не може йти мова про відшкодування збитків за положеннями ст.22 ЦК України, у цьому випадку слід застосовувати положення ст. 1166 ЦК України про завдання шкоди. Крім того вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування положень ст. 906 ЦК України, оскільки позивачем не доведено факту завдання їй саме апелянтом реальних збитків та наявності вини апелянта.
Враховуючи положення Договору №11/08/21 не має підстав для застосування солідарної відповідальності, крім того ним як виконавцем такого договору через неможливість виконання його п. 5.4 повернуто позивачу під розписку отриману частину грошових коштів у розмірі 2700 дол.США. 
Позивачем не доведено його зв`язку із ТОВ «ЮК «Консалтінг Альянс» та самим ОСОБА_5 , а також особистого отримання апелянтом документів від позивача для розроблення проектної документації.
Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 120 375,00 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог щодо ОСОБА_1 , то відповідно до статті 367 ЦПК України законність рішення в іншій частині колегією суддів не перевіряється.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачі є виконавцями послуг, які вони належним чином перед позивачем не виконали і гроші надані на їх виконання не провернули в повному об`ємі, а тому, враховуючи що умови договору не міститься розмежування щодо порядку та об`єму надання послуг окремо виконавцями, вони повинні солідарно повернути грошові кошти та документи отримані від позивача. З приводу заявлених позовних вимог щодо правових витрат, суд першої інстанції їх відхилив через недоведеність.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивачем, зокрема, пред`явлено вимогу відшкодування збитків унаслідок не повернення грошових коштів і документів, які передані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за Договором №11/08/21 про надання послуг землеустрою та укладенні договору оренди земельної ділянки.
Тлумачення статті 6 ЦК України свідчить, що сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непонайменованими, оскільки не визначені в актах законодавствах. Свої відносини в непонайменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Судом першої інстанції встановлено,що між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як виконавцями, та ОСОБА_2 , як замовником, було укладено договір 11 серпня 2021 року на надання послуг з питань землеустрою та укладення договору оренди земельної ділянки (далі - договір).
Згідно п.1.1 договору Замовник доручає (приймає), а виконавець бере (передає) на себе зобов`язання щодо укладення договору оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , строком від 3-х років.
Виконавець приступає до виконання робіт після надання виконавцю всього пакету необхідних документів та 100% оплати у розмірі еквівалентному 4500,00 дол.США та 2700,00 дол.США, які замовник сплачує виконавцю в момент підписання цього договору (п.2.2. договору).
Строк дії договору від 2-х до 3-х місяців з моменту підписання цього договору (п.3.1).
Відповідно до п.4.2. договору зобов`язання виконавця вважаються виконаними в повному обсязі з моменту отримання замовником документів підтверджуючих право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , строком від 3-х років.
Пунктом п.5.4. договору передбачено,якщо у ході виконання робіт з`ясовується неминучість отримання негативного результату або недоцільність подальшого проведення робіт, виконавець зобов`язаний припинити дії, негайно довівши це до відома замовника після припинення роботи. У цьому випадку Виконавець зобов`язаний у 3-х денний термін повернути 100 % грошових коштів, які сплатив замовник за цим договором .
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених договором, сторони несуть відповідальність на умовах і в порядку, передбачених чинним законодавством України (п.6.1 договору).
Зворотна сторона договору містить рукописний  текст про отримання проекту землеустрою щодо відводу земельної ділянки і технічного паспорту на гараж за адресою:  АДРЕСА_2 на ім`я  ОСОБА_2  , а також вказано про отримання 11 серпня 2021 року ОСОБА_6 4500,00 дол.США. Крім того, вказано, що ОСОБА_1 отримав 26 серпня 2021 року - 2700,00 дол.США.
Засвідчено повернення частини коштів у розмірі 2700,00 дол.США від ОСОБА_1 , у відповідності до умов договору.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. 
У п. 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (ст. 50 ЦПК України).
Як встановлено судом першої інстанції, та не заперечується сторонами, між ними було укладено договір про надання послуг №11/08/21.
Відповідно до п. 5.4 зазначеного договору у випадку коли у ході виконання робіт з`ясовується неминучість отримання негативного результату або недоцільність подальшого проведення робіт, виконавець зобов`язаний припинити дії, негайно довівши це до відома замовника після припинення роботи. У цьому випадку Виконавець зобов`язаний у 3-х денний термін повернути 100 % грошових коштів, які сплатив замовник за цим договором п.п.5.4. договору.
Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо повернення грошових коштів передбачена умовами договору про надання послуг, який ніким зі сторін не оспорюється.
Зворотна сторона договору містить текст про отримання пакету документів ОСОБА_3 саме: оригінали землевпорядної технічної документації на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та оригінал технічного паспорта на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 , а також вказано про отримання 11 серпня 2021 року ОСОБА_6 4500,00 дол.США. Крім того, вказано, що ОСОБА_1 отримав 26 серпня 2021 року - 2700,00 дол.США.
Також матеріали справи містять копію розписки з якої вбачається, що ОСОБА_1 повернув позивачу частину отриманих для виконання договору грошових коштів у розмірі 2 700,00 дол.США.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з виконавців не повернутої замовнику частини грошових коштів.
Також слід зазначити, що посилання апеляції скарги 1166 ЦК України є безпідставним, оскільки зазначена стаття регулює делікті правовідносини і не може застосовуватись до відносин, які виникли на підставі договору.
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу необхідності встановлення наявності його вини у невиконанні договору не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку не підлягають застосуванню положення ст. 22, 906 та 1166 ЦК України. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність солідарної відповідальності є безпідставними.
Солідарний (від лат. solidus - цілий, увесь) обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України).
Зобов`язання з множинністю осіб можуть мати солідарний характер. При чому солідарною може бути як вимога кредиторів, так і обов`язок боржників. Солідарні зобов`язання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом. Приватним випадком законного солідарного зобов`язання є ситуація, коли предмет зобов`язання є неподільним.
Як установлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є виконавцями за укладеним сторонами договором про надання послуг, які на однакових умовах зобов`язалися виконувати передбачені у договорі дії щодо укладення договору оренди земельної ділянки на користь ОСОБА_2 . 
Таким чином, виконати зобов`язання щодо оформлення договору оренди зобов`язувались двоє виконавців на рівних умовах та в повній мірі.
Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за даних обставин та за даним правочином виступають як солідарні боржники, тобто зобов`язання за договором про надання послуг мало бути виконано або всіма виконавцями разом або будь-ким з них окремо.
Жодної юридичної особи, як сторони у договорі про надання послуг №11/08/21 не зазначено, а тому доводи відповідача про його не пов`язаність із ТОВ «ЮК «Консалтінг» засновником якої є ОСОБА_3 не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.
Зважаючи на викладене,  суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачі несуть солідарну відповідальність через неподільність зобов`язання.
Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачами не виконані умови договору №11/08/21, а тому вони, як солідарні виконавці мають повернути отримані для виконання умов договору документи на земельну ділянку та грошові кошти.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 120 375,00 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: