Єдиний унікальний номер справи 753/8874/21
Провадження №22-ц/824/3710/2022

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
22 вересня  2022 року                                                                                               місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних,
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2021 позивач звернувся до суду з позовом  до   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних.
В обґрунтування позову зазначив, що 25.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є АТ «Універсал Банк», (далі «Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №057-2008-2155 (на придбання майна), за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 134 000,00 доларів СІІІА з умовою повернення кредиту до 10.06.2028 та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,45% річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки за №057-2008-2155-Р.
У зв`язку із тим, що боржник неналежно виконував умови кредитного договору, Банк звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення заборгованості солідарно з боржника ОСОБА_1 та з поручителя ОСОБА_2 .
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 року у справі №2-2279/11 позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №057- 2008-2155 від 25.06.2008 року в сумі 729 516,59 грн., розподілено судові витрати, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012 року у справі №2-2279/11 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.062008 в сумі 729 516,59 грн. змінено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1 088 079,39 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.
Позивач зазначає, що факт укладення між позивачем та ОСОБА_1 кредитного договору № 057-2008-2155 від 25.06.2008 року; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено зазначеними судовими рішеннями у справі № 2-2279/11, тому ці обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
В подальшому Банк отримав виконавчі документи за вищевказаним рішенням суду та пред`явив їх до виконання. Наразі, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012 у справі №2-2279/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1 088 079,39 грн. не виконано.
Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для виконання відповідачами, з яких солідарно стягнуто суму заборгованості, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, стягнутої за рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України солідарно з обох боржників.
Відповідно до розрахунку від 17.03.2021 року інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.03.2018 по 17.03.2021. становлять 194 935,89 грн., 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.03.2018 року по 17.03.2021 рік становлять 93 468,36 грн. (разом 194 935,89 + 93 468,36 = 288 404,25 грн.).
У зв`язку з вищевикладеним, просив суд:
- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» інфляційні втрати у розмірі 194 935,89 грн. та 3% річних у розмірі 93 468,36 грн. (разом - 288 404,25 грн.) за час прострочення виконання грошових зобов`язань, установлених рішенням суду,
- стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 4 326,06 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року позов задоволено повністю; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» 194 935,89 грн. інфляційних втрат та 93 468, 36 грн. 3% річних, разом - 288 404,25 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк»  по 2 163,03 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій зазначили, щооскаржуване рішення вважають незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказують на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянти просять апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
25.08.2022 року до Київського апеляційного суду від АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
19.09.2022 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи заяви, щодо ненадання АТ «Універсал Банк» відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бутизаконним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.
Під час розгляду справи судом встановлено, що АТ «Універсал Банк» відповідно до статуту є правонаступником всіх прав і обов`язків ВАТ «Універсал Банк».
25.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №057-2008-2155 (на придбання майна), за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 134 000,00 доларів СІІІА з умовою повернення кредиту до 10.06.2028 та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,45% річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки за №057-2008-2155-Р.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 у справі №2-2279/11 позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №057- 2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 729 516,59 грн., розподілено судові витрати, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», 3-ті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В., про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки - відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012 у справі №2-2279/11 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.062008 в сумі 729 516,59 грн. змінено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1 088 079,39 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.
В подальшому Банк отримав виконавчі документи за вищевказаним рішенням суду та пред`явив їх до виконання.
Відповідно до копії постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. від 26.11.2021 про закінчення ВП № 62475154 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2279/2011, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 30.08.2012 щодо боржника ОСОБА_1 , рішення суду у справі №2-2279/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1 088 079,39 грн. виконано в повному обсязі.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того доведеності позовних вимог та відсутністю підстав для застосування строку позовної давності.
З такою позицією суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду. 
 
Свою незгоду з оскаржуваним рішенням апелянти обґрунтовували наступними тезами:
Рішення суду не виконано у зв`язку з тим, що позивач перешкоджав такому виконанню, відтак саме на нього мають бути покладені негативні наслідки тривалого невиконання такого рішення.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з даним твердженням апелянта.
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Зважаючи на наведені норми, апелянтами мали бути доведені як факти перешкоджання банком виконання рішення суду, так і факти численних спроб апелянтів  стосовно звернення до банку щодо реалізації квартири з метою погашення заборгованості. В той же час, належних та допустимих доказів з даного приводу до суду представлено не було.
На підтвердження зазначених своїх посилань відповідачами до суду було надано лише звернення ОСОБА_1 на адресу приватного виконавця Лановенко Л.В. щодо отримання інформації стосовно порядку відчуження арештованого майна; відповідь на вказану заяву, де приватний виконавець роз`яснює порядок, про який запитувала заявник; запит на адресу банку, щодо надання згоди на реалізацію предмета іпотеки; повторний запит на адресу виконавця від ОСОБА_1 та відповідь на нього. 
Із зазначених документів вбачається, що ОСОБА_1 повідомила виконавця про згоду на реалізацію квартири і той направив відповідний запит до банку. В той же час усі вищевказані документи датовані квітнем та травнем 2021 року. Жодного доказу стосовно вчинення активних дій боржниками з даного приводу за період з квітня 2012 року (дата постановлення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області) до квітня 2021 року до суду представлено не було. Більш того, в своїй заяві на адресу приватного виконавця від 30.04.2021 року (а.с. 132) ОСОБА_1 зазначила про те, що спілкуватися з банком вона не бажає і останнє спілкування між нею та банком закінчилося у 2011 році в залі суду. Вищевказане спростовує посилання апелянтів стосовно того, що вони вчиняли активні дії направлені на виконання рішення суду і лише з вини банку  такий тривалий час борг не було погашено.
 
Іншою обставиною, якою апелянт обґрунтовує неналежність оскаржуваного рішення є твердження щодо неврахування банком 3-річного строку позовної давності. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Позивач просив суд стягнути з відповідачів нарахування на суму заборгованості з 28.03.2018 року по 17.03.2021 року, при цьому позовна заява була направлена до суду засобами поштового зв`язку 30.04.2021 року. 
З точки зору апеляційного суду строк позовної давності в даному випадку пропущено не було. З представленого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що на протязі усього вищевказаного періоду відповідачі здійснювали сплату коштів на адресу банку на погашення своєї заборгованості. В ході розгляду справи відповідачі не тільки не заперечували, але й активно підтверджували дану обставину.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
За таких умов сплата протягом всього періоду частини заборгованості фактично переривала строк позовної давності, в тому числі і до вимоги стосовно нарахування з 28.03.2018 року по 30.04.2018 року (три роки до дати подання позову). За таких умов доводи апелянтів в цій частині також не підлягають задоволенню.
 
Окремо апелянти зазначали, що заявлені банком вимоги не підлягають до задоволення, оскільки договір поруки втратив чинність, кредит було отримано в валюті, відтак інфляційні втрати не нараховуються, договірні відносини між сторонами припинено.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2012 року з відповідачів в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012 року розмір стягнення з відповідачів було встановлено у сумі 1 088 079,39 грн. Вказаним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області було встановлено як суб`єктів, з яких підлягає стягнення заборгованості, так і розмір такої заборгованості. При цьому сама заборгованість була встановлена в національній грошовій одиниці.
Відповідно до ст.. 625 ЦК України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідачі тривалий час не виконували рішення суду, відтак за час невиконання грошового зобов`язання позивач має право нараховувати на заборгованість інфляційні втрати та 3% річних. При цьому той факт, що положення ст. 625 ЦК України розповсюджуються на вказані відносини підтверджується численною судовою практикою, в тому числі і тою, на яку посилався позивач в своєму позову. За таких умов доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті апеляційним судом. 
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий                                                                                                   С.О. Журба

Судді                                                                                                               Т.О. Писана 

                                                                                                                         К.П. Приходько