ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року	Львів	Справа № 140/14881/21 пров. № А/857/10939-1/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Іщук Л.П.,
з участю секретаря судового засідання:                      Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Волдінером Ф.А., час ухвалення рішення 13 год 18 хв у м. Луцьку, повний текст судового рішення складено 24 червня 2022 року) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Приватного підприємства «Укр-Петроль» про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом Приватного підприємства «Укр-Петроль» до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

                                                    в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, контролюючий орган, відповідач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Приватного підприємства «Укр-Петроль» (далі – ПП «Укр-Петроль», Підприємство, відповідач), в якому просило стягнути з відповідача податковий борг в сумі 491000,00 грн.
У січні 2022 року ПП «Укр-Петроль» звернулося із зустрічним позовом до ГУ ДПС у Волинській області, ГУ ДПС у м. Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) №0007120902 від 25.09.2020, яким до Підприємства застосовано штрафні санкції в сумі 400000 грн та №0007120902, яким застосовано штрафні санкції в сумі 91000 грн.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано вимоги за позовами в одне провадження.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 у задоволенні первісного позову про стягнення податкового боргу було відмовлено. Вимоги ПП «Укр-Петроль» до ГУ ДПС у Волинській області, ГУ ДПС у м. Києві за зустрічним позовом були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Волинській області та ГУ ДПС у м. Києві подали апеляційні скаргу, в яких через неправильне застосування норм матеріального права просять його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ПП «Укр-Петроль» у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ГУ ДПС у Волинській області зазначає, що за відповідачем рахується податковий борг за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції», який виник на підставі оспорюваних ППР. Несплачені у встановлені законодавством строки суми податкового зобов`язання набули статусу податкового боргу. Вказує, що ГУ ДПС у Волинській області є неналежним відповідачем у даній справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ГУ ДПС у м. Києві не погоджується з доводами позивача з приводу того, що наказ №5216 від 20.08.2020 не мітить конкретних підстав для призначення фактичної перевірки. Звертає увагу на практику Верховного Суду, що у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято ППР чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки подальше скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Позивач за зустрічним позовом не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника Гаврилової А.В., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Оксентюка А.М. який заперечив проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ГУ ДПС у м. Києві на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України було видано наказ №5216 від 20.08.2020 «Про проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання» (згідно додатків 1-7 до наказу) з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (далі - Наказ №5216), на підставі якого у період з 26.08.2020 по 31.08.2020 була проведена перевірка АЗС за адресою : м. Київ, вул. Електриків, 21, де здійснює господарську діяльність ПП «Укр-Петроль».
За наслідками проведення перевірки ГУ ДПС у м. Києві було складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) №2006/26-15-32-07/25092598 від 31.08.2020 (далі - Акт перевірки), яким встановлено відсутність рівнемірів-лічильників на резервуарах для зберігання та відпуску пального в кількості 4 одиниці, відсутність позитивного результату повірки або оцінки відповідності витратомірів-лічильників на місцях відпуску пального наливом з акцизного складу в кількості 16 одиниць та станом на 26.08.2020 не подано Довідку 1, яка затверджена наказом №944, та не внесено до Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники, розташовані на акцизному складі за адресою : м. Київ, вул. Електриків, 21 (уніфікований номер 1008555), чим порушено вимоги п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.
Також, перевіркою встановлено, що ПП «Укр-Петроль» за період з 01.04.2020 по 30.06.2020 (91 календарний день) включно не сформовано дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального по акцизному складу за адресою: м. Київ, вул. Електриків, буд. 21 (уніфікований номер 1008555) та не подавало Довідку 2, яка затверджена Наказом № 944, чим порушено вимоги підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України.
На підставі акту перевірки від 31.08.2020 ГУ ДПС у м. Києві 25.09.2020 винесено податкові повідомленнярішення:
-·№0007120902, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 400000,00 грн. за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, а саме: акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, не обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі; витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства;
·№ 0007130902, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 91000,00 грн. за порушення підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, а саме: не подання платником податків контролюючим органам даних про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального.
Вказані рішення стали підставою для звернення ГУ ДПС у Волинській області із первісним позовом про стягнення податкового боргу та ПП «Укр-Петроль» - зустрічним позовом про визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи повністю вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом було порушено процедуру призначення та проведення фактичної перевірки стосовно ПП «Укр-Петроль», оскільки у наказі № 5216 відсутні дійсні, фактичні підстави для його прийняття та необхідності здійснення податкового контролю за діяльністю підприємства у формі фактичної перевірки. Як наслідок, дійшов висновку про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, які покладені в основу вимог контролюючого органу про стягнення податкового боргу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
З урахуванням положень ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції надає правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині, що оскаржується та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Обставини, які підлягають перевірці у ході апеляційного перегляду стосуються порядку призначення та проведення контролюючим органом фактичної перевірки відповідача, оскільки саме з цих підстав суд дійшов висновку про порушення ГУ ДПС процедури призначення та проведення такої і, як наслідок, протиправність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за її наслідками.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, врегульовано ст. 80 ПК України, згідно з якою, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) та може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, а також, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; чи у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України).
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
З аналізу наведених правових положень слідує, що посадові особи контролюючого органу мають право проводити фактичні перевірки за наявності підстав для їх проведення, відповідно до наказу та направлення на перевірку, які оформлені відповідно до вимог визначених ст. 81 ПК України, зокрема, щодо конкретних (фактичних) підстав призначення перевірки, інформації щодо періоду діяльності, який буде перевірятися, тощо.
Як встановлено з матеріалів справи, наказом ГУ ДПС у м.Києві прийнято рішення про проведення фактичної перевірки, керуючись пп. 80.2.2, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України на АЗС за адресою: м.Київ, вулЕлектриків, 21.
Колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 21.02.2020 по справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду відступила від висновків, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа № 804/1113/16), від 24.05.2019 (справа № 826/16221/15), 03.10.2019 (справа № 820/850/16), від 16.10.2019 (справа № 820/11291/15), від 22.11.2019 (справа № 815/4392/15) тощо у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.
Отже, основним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Обґрунтовуючи позов, ПП «Укр Петроль» зазначило, що спірний наказ не відповідає вимогам ПК України та порушує їх права. Так, у наказі податковий орган не зазначив підставу проведення перевірки, чим порушив право позивача на належний захист своїх інтересів. Наказ не містить посилань на наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, а також: посилань щодо отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 по справі №816/228/17 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Відповідно до ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав перелічених у підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 зазначено статті 80 ПК України.
Так, згідно п.п 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (п.п. 21.1.1, 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК України).
Досліджуючи наказ, на підставі якого проведено фактичну перевірку позивача, колегією суддів встановлено, що приймаючи такий, контролюючий орган обмежився лише посиланнями на норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Однак, відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.
Колегія суддів зауважує, що стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2021 по справі №120/5229/20-а.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у наказі відповідач жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, зокрема щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки.
Так, у постанові від 08.04.2021 по справі № 640/21528/19 Верховний Суд зазначив, що інформація  на підставі якої прийнято  наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 по справі №820/4894/18, від 11.09.2020 по справі № 640/21536/19.
У наказі  ГУ ДПС у м.Києві №5216 від 20.08.2020, який став підставою проведення перевірки, в результаті якої прийнятті оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відображено в рамках, яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача та не зазначено, що вказана в наказі перевірка здійснюється з метою реалізації функції здійснення контролю у сфері виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Наказ взагалі не містить обґрунтування жодної з можливих підстав перевірки, визначеної п.п. 80.2.2., 80.2.5 п. 80.5 ст. 80 ПК України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з умовою, визначеною у пункті 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Отже, умовою, яка надає право реалізувати контролюючому органу право на проведення фактичної перевірки є, зокрема обставина наявності у наказі інформації щодо періоду діяльності позивача, який буде перевірятися.
Однак, з встановлених у справі та підтверджених її матеріалами обставин вбачається, що наказ про проведення фактичної перевірки не містить зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.
Відсутність конкретизації періоду господарської діяльності позивача, який буде перевірятися, також створює у позивача відчуття правової невизначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього. Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.09.2018 по справі № 826/14478/17.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що видання наказу про проведення податкової перевірки є способом реалізації владних управлінських функцій, недотримання якого спростовує доводи податкового органу щодо правомірності наказу.
Відповідно до висновку, сформованого Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 по справі № 826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.
При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Отже, наявність порушення при призначенні та/або проведенні перевірки може бути покладено в підстави позову про скасування податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення, якщо таке було прийнято за результатами перевірки.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав належних доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала інформація про порушення ПП «Укр-Петроль» вимог законодавства, податковий орган не конкретизує суть порушення, відтак суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення від 25.09.2020 № 0007120902 та № 0007130902 прийняті з порушенням податкового законодавства, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
При цьому, дійшов правильного висновку про те, що оскільки судом встановлено порушення порядку проведення податкової перевірки, суд не досліджує зміст виявлених порушень, оскільки такі виявлено з порушенням встановленої процедури, що свідчить про процесуальну неналежність доказів таких порушень.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
В частині заперечень скаржника, які стосуються ухвали від 03.02.2022, колегія суддів вважає, що такі не можуть бути взяті до уваги, оскільки сторона, яку просив замінити представник відповідача була зазначена позивачем у позовній заяві та стосовно якої суд вирішував вимоги приватного підприємства.
Зазначення відповідачем дати постановлення ухвали від 03.02.2022, на думку колегії суддів, слід вважати опискою, оскільки провадження у справі було відкрито ухвалою від 19.01.2022 та призначено до розгляду на 17.02.2022, а питання, яке піднімалось представником відповідача у апеляційній скарзі стосувалось заміни неналежної сторони, яке було вирішено судом ухвалою від 23.02.2022.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року по справі №140/14881/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 13.12.2022