ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/7178/21  Номер провадження 33/814/455/22	Головуючий у 1-й інстанції Садовський К.С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2022 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Лемішка Юрія Миколайовича на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року,-
В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн 00 коп. на користь держави. 
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 04.04.2021 року о 03.15 год., в м. Харків, на вул. Сумська, в районі будинку N 98, керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, д.н.з.  НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я водій відмовився у присутності двох свідків. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 – адвокат Лемішко Ю.М., в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року, та закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 заперечує факт керування ним автомобілем, адже за кермом автомобіля був його знайомий, а він був на пасажирському сидінні.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18№284586 від 04.04.2021 року складений на підставі лише свідчень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та співробітників поліції, а тому не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 . 
Крім того, зміст пояснень зазначених свідків не містить посилання на той факт, що вони особисто бачили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Враховуючи зазначені вище факти, апелянт вважає, що зміст відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 у присутності двох свідків на вимоги працівника патрульної поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, не може бути доказом того, що ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Land Cruiser Prado д.н.з. НОМЕР_1 .
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2021 року о 03.15 год., в м. Харків, на вул. Сумська, в районі будинку N 98,  ОСОБА_1  керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, д.н.з.  НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я водій відмовився у присутності двох свідків. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується наступними матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 N 284586 від 04.04.2021 року (а. с. 1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а. с. 6,7); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а. с. 3); відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 у присутності двох свідків на вимогу працівника патрульної поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я. 
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На думку суду першої інстанції, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 є встановленим та доведеним належними та допустимими доказами.
Однак, апелянт вважає, що будь-яких доказів того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом матеріали справи не містять.
Разом із тим, згідно з п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
В даному випадку моментом початку виконання службових обов`язків працівниками поліції є процес зупинки транспортного засобу. Однак, із матеріалів справи вбачається, що відеозапис починається вже тоді, коли транспортний засіб стоїть на місці, двигун не працює та відсутні ознаки його руху. Отже, працівниками поліції не було дотримано порядку процедури оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Як вбачається із матеріалів справи, відеозаписом зафіксовано лише частину моменту виконання службових обов`язків працівниками поліції, що є порушенням процедури, встановленої вказаною вище нормою. Аналізуючи матеріали справи, суд доходить висновку, що із відеозапису не вбачається, що саме  ОСОБА_1 керував транспортним засобом, як не вбачається і того, що його було зупинено, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу (руху транспортного засобу за допомогою двигуна), незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Натомість, відеозапис починається з моменту розмови  ОСОБА_1  із працівником поліції, що в свою чергу підтверджує сумнівність доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_1 .
Таким чином, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на ту обставину, що матеріалами справи не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Аргумент апелянта про те, що зміст письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не містить посилання на той факт, що вони особисто бачили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, суд вважає неналежним, адже свідки залучалися не для встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а для фіксації його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Крім того, відповідно до п.1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Проте, як вбачається із матеріалів справи, доказів того, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, матеріали справи не містять., що в свою чергу вказує на порушення встановленої законодавством процедури.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Тому, надаючи оцінку доказам у справі в їх сукупності,  апеляційний суд  вважає, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшовши формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване притягнення до адміністративної відповідальності апелянта, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Лемішка Юрія Миколайовича – задовольнити.
Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 29 червня 2022 року – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського
апеляційного суду    Г.Л. Карпушин