УХВАЛА

27 вересня 2022 року 
м. Київ 
справа № 640/9249/20
адміністративне провадження № К/990/24531/22  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції            (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі №640/9249/20 за позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Київській області Прилуцької Марини Олександрівни, начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції          (м. Київ) Міненка Кирила Вікторовича, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
визнати протиправним та скасувати наказ №24/4 від 31 березня 2020 року про звільнення позивача з посади начальника Управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного управління юстиції в Київській області у зв`язку із ліквідацією державного органу та припинення державної служби, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу";
поновити на посаді начальника Управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_1 з дня звільнення з посади, тобто з 31 березня 2020 року;
зобов`язати Головне територіальне управління юстиції в Київській області перевести начальника Управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 на вакантну рівнозначну посаду Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідно до категорії "Б" державного службовця 5-го рангу ОСОБА_1 ;
стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь позивача грошові кошти за час вимушеного прогулу у розмірі 225 700 грн.;
стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь позивача компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, вихідної допомоги у розмірі 117 344,28 грн, компенсації невикористаної відпустки 27 750,0 грн;
стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень;
стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області судові витрати на правничу правову допомогу у розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року, позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Київській області №24/4 від 31 березня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного управління юстиції в Київській області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції в Київській області.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 495782 (чотириста дев`яносто п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві) грн 55 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції в Київській області допущено до негайного виконання.
Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що становить 19 375 (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят п`ять) грн 45 коп. допущено до негайного виконання.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн 00 коп.
06 вересня 2022 року відповідач вчетверте засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими повністю доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій застосовано статтю 235 Кодексу законів про працю України без врахування висновку Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №440/395/20. 
Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Проте аргументи скаржника зводяться лише до наведення цитат із постанови Верховного Суду у зазначеній справі, проте не зазначено висновків судів попередніх інстанцій (щодо застосування статті 235 Кодексу законів про працю України), які суперечить позиції Верховного Суду та не зазначив чому, на його думку, суди повинні були застосувати ці висновки під час розгляду цієї справи, обставини якої мають індивідуальні ознаки, характерні виключно для неї.
З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд уважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Також скаржник у касаційній скарги посилається на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Проте Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Разом з тим, Верховний Суд вже надавав пояснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень, однак позивачем так і не враховано зауважень, викладених Верховним Судом в ухвалі від 01 вересня 2022 року.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись статтею 248, 328, 330, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі №640/9249/20 за позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Київській області Прилуцької Марини Олександрівни, начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міненка Кирила Вікторовича, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення коштів - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, у спосіб їх надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              О.В. Кашпур