П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/5016/21	
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 по справі № 400/5016/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, –

                                       ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просив:
– визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.10.2016 року;
– зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних мені сум за період з 30.10.2016 р. по 15.06.2021 р. (1689 днів) із розрахунку середньоденної заробітної плати - 265 грн. 49 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, тому повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надавав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 13.12.2021 по справі № 400/5016/21 позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби, а саме невиплати грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.10.2016 року.
Стягнув з Військової частини НОМЕР_1  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у сумі 9000 (дев`ять тисяч) гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 не погоджується з рішення суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, вказав на необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо виплати позивачу середньомісячного забезпечення, вважаючи, що положення Кодексу законів про праці України не розповсюджуються на військовослужбовців, які проходять військову службу.
Скаржник зазначив, що у разі застосування норм законодавства про працю до правовідносин, які виникають при звільненні з військової служби, то слід застосовувати і строки звернення до суду, а саме тримісячний термін для звернення до суду працівника про вирішення трудового спору щодо стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 в період з 30.09.2015 по 29.10.2016  проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , що видане 29.04.2016.
Наказом командира військової частини – польова пошта НОМЕР_4 від 29.10.2016 №292 позивача виключено з 29.10.2016 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Однак під час звільнення позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року у справі № 400/1388/21 суд задовольнив позов ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 :  визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, з розрахунку останнього грошового забезпечення на день звільнення 29.10.2016 та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, з розрахунку останнього грошового забезпечення на день звільнення 29.10.2016.
На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 400/1388/21 відповідачем 15.06.2021 перераховано на рахунок позивача 2821,78 грн. грошову компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік.
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,  враховуючи, що позивача звільнено 29.10.2016, а до суду з позовом про нарахування та виплату  компенсації відпустки як учаснику бойових дій позивач звернувся у  липні 2021 року, то судом першої інстанції зазначено, що з огляду на очевидну не співмірність  суми яка підлягає виплаті за час затримки та суми, яка виплачена, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 9000 гривень. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до абз.3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
За приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною 1 ст.117 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Разом з тим статті 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду  від 26.02.2020 року по справі № 821/1083/17 де зазначено, що аналізуючи застосування статей 116,117 Кодексу законів про працю України колегія суддів дійшла до висновку, що цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 Кодексу законів про працю України відповідальність.
Апеляційний суд дійшов висновку, що у даному випадку спеціальне законодавство щодо проходження служби військовослужбовцями не регулює правовідносини щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.
Враховуючи, що позивач був звільнений зі служби 29.10.2016,  звернувся до суду та Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 400/1388/21 суд зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, на виконання рішення суду 15.06.2021 перераховано на рахунок позивача 2821,78 гривень грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, то суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав у позивача ОСОБА_1 на отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку починаючи з 30.10.2016 по день фактичного розрахунку та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за затримку розрахунку при звільненні кошти у розмірі 9000,00 (дев`ять тисяч) гривень.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції стосовно колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив. 
Доводи апелянта стосовно того, що положення КЗпП України не розповсюджуються на військовослужбовців, які проходять військову службу, колегія суддів зазначає, що у даному випадку спеціальне законодавство щодо проходження служби військовослужбовцями не регулює правовідносини щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України.
Аргументи скаржника в апеляційній скарзі щодо того у разі застосування норм законодавства про працю до правовідносин, які виникають при звільненні з військової служби, то слід застосовувати  строки звернення до суду, а саме тримісячний термін для звернення до суду працівника про вирішення трудового спору щодо стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів вказує на відсутність порушення строку звернення до суду у зв`язку з тим, що повний розрахунок з позивачем було проведено 15.06.2021 та вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку звернувся до суду 05.07.2021. 
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року по справі №  400/5016/21– залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.