Номер провадження: 22-ц/813/6482/22 
Справа № 522/564/21
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Нечитайло Н.Ю.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи за апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТРА – ЮГ» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
13 січня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом, розмір заявлених вимог за яким було зменшено заявою від 20.01.2021 року, по якому просить суд визнати недійсним Наказ ТОВ «ТАТРА-ЮГ» №15 від 17.01.2020 року про звільнення та поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера-технолога; стягнути з ТОВ «ТАТРА-ЮГ» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному в трудовому договорі від 01.11.2019 року; розподілити судові витрати.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 01 листопада 2019 року між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір, на підставі якого позивача прийнято на роботу на посаду інженера-технолога ТОВ «ТАТРА-ЮГ».
Підставою для звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що ТОВ «ТАТРА-ЮГ» в січні 2020 року без будь-яких правових підстав в односторонньому порядку припинив дію вищевказаного договору від 01.11.2019 року, не повідомивши про це ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ТАТРА – ЮГ» про поновлення на роботі відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт не отримання наказу про звільнення позивачем; не врахував, що позивач так і не отримав трудову книжку; не надавав пояснення щодо обставин дисциплінарного провадження, яке відбувалось щодо нього.

Короткий зміст відзиву ТОВ «ТАТРА – ЮГ» на апеляційної скарги. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТАТРА – ЮГ» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Сповіщення сторін.
Про судове засідання, призначене на 26 жовтня 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Повне судове рішення виготовлено 07 листопада 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі наказу №00000000092-0000000352 від 31.10.2019р. ОСОБА_1 прийнятий на посаду інженера-технолога ТОВ «Татра-Юг».
17 січня 2020 року генеральним директором ТОВ «Татра –Юг» прийнято наказ № 15 « Про звільнення за прогул».
Вищезазначений наказ про звільнення позивача з роботи прийнятий на підставі доповідних записок про відсутність на робочому місці 10.01.2020р., 11.01.2020р., 13.01.2020р., 14.01.2020р., 15.01.2020р. інженера-технолога ОСОБА_1 на своєму робочому місці та на території ДП « ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» протягом усього робочого дня з 07:20 до 16:10 год.; актів про відсутність на робочому місці № 1 від 10.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ «Татра-Юг» ОСОБА_2 , головним технологом технологічного бюро ОСОБА_3 , бухгалтером ОСОБА_4 ; про відсутність на робочому місці №2 від 11.01.2020р., підписаного заступником генерального директора ТОВ «Татра-Юг» ОСОБА_2 , головним технологом технологічного бюро ОСОБА_3 , бухгалтером ОСОБА_4 ; про відсутність на робочому місці №3 від 13.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ «Татра-Юг» ОСОБА_2 , головним технологом технологічного бюро ОСОБА_3 , бухгалтером ОСОБА_4 ; про відсутність на робочому місці № 4 від 14.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ «Татра-Юг» ОСОБА_2 , головним технологом технологічного бюро ОСОБА_3 , бухгалтером ОСОБА_4 ; про відсутність на робочому місці №5 від 15.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ «Татра-Юг» ОСОБА_2 , головним технологом технологічного бюро ОСОБА_3 , бухгалтером ОСОБА_4 ..
Наказом №2 від 16.01.2020р. до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, відповідно до положень статті 147 КЗпП України.
ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з наказом про звільнення про що складено акт №6 від 17.01.2020р. заступником генерального директора ТОВ «Татра-Юг» Романюхою В.В., головним технологом технологічного бюро Лиходій С.С., бухгалтером ОСОБА_4 ..
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Татра – Юг» двічі направляло на адресу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність узгодження часу для отримання трудової книжки від 17.01.2020р. та 18.02.2020р., відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок проведення, ведення трудових книжок працівників затверджену наказом міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення – в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір – це угоди між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно із ч. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Відповідно до ст. 4,9 Конвенції МОП 1982 року №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення покладається на роботодавця.
З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц.
Представником відповідача надано до суду Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю №ОД1027/1597/АВ від 12.10.2020 року, складеного Головним управлінням держпраці в Одеській області, з якого вбачається, що порушення законодавства з боку ТОВ «Татра-ЮГ» відносно звільнення відповідача із займаної посади не виявлено.
Вищезазначеним актом спростовуються твердження позивача, що 15 січня 2020 року жодна з працюючих у ТОВ «Татра-ЮГ» осіб не зверталась до позивача з вимогою надавати будь-які «пояснення», оскільки у ньому зазначено, що згідно Акту №5 «Про відмову дати письмове пояснення з приводу відсутності на робочому місці» від 15.01.2020 року ОСОБА_1 « ніяких відомостей і документів, що підтверджують поважність причин відсутності його на робочому місці не надає, а також відмовляється надати усні або письмові пояснення щодо своєї відсутності на робочому місці 10,11,13 й 14 січня 2020 року».
Твердження зазначені в акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № ОД 1027/1597/АВ від 12.10.2020р. не спростовані.
Крім того, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
Зазначена позиція викладена Верховним Судом у справі № 6-2801цс15 від 19.10.2016 року.
11.06.2021 року представником позивача адвокатом Сердюковим Б.Л. разом із відповіддю на відзив було подано до суду нотаріально завірений документ під назвою «Показання свідка стосовно відомих мені обставин, які є предметом судової справи №522/564/21», який підписаний громадянином ОСОБА_5 , в якому він підтверджує присутність ОСОБА_1 на робочому місці.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд першої інстанції правильно послався на те, що нотаріально посвідчені показання свідків, є доказом отриманим з порушенням порядку, визначеного ст. 90-93, 230-234 ЦПК України, а саме спеціального порядку допиту свідка, що передбачає їх виклик в судове засідання з наданням права задати їм питання учасниками справи.
Верховний Суд у своїй постанові від 20.05.2020 року у справі №200/17947/16-ц дійшов висновку, що надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання, тому не може бути прийнятий як доказ.
Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про наявність факту порушення трудової дисципліни позивачем, підтверджений представленими суду доказами.
Крім того, представником відповідача надана до суду заява про застосування строків позовної давності, яка мотивована наступним.
Позивача було звільнено на підставі наказу від 17.01.2020р., а позовна заява зареєстрована Приморським районним судом м. Одеси 13 січня 2021 року, тобто із порушенням строків, визначених ст. 233 КЗпП України.
Представником позивача порушення строків звернення до суду заперечуються в обґрунтування чого зазначає, що позовна заява підписана позивачем 17 лютого 2020 року та направлена поштою, тобто подана позивачем в місячний строк.
На підтвердження не порушення строків звернення надано до суду лист ТОВ «Двадцять п`ять годин» від 23.06.2021р., де зазначено, що вони отримали документи від ОСОБА_1 17 лютого 2020 року, однак у зв`язку із технічною помилкою, яку допустив кур`єр, який приймав вказані документи для відправлення пакет документів було доставлено в Приморський районний суд м. Одеси 13.01.2021 року (а.с 177).
В той же час матеріали справи містять лист ТОВ «Двадцять п`ять годин» датований 18.05.2021р., в якому зазначено, що дата на накладній за номером ПН № 9746 вказана самим відправником ОСОБА_1 та кур`єр, який приймав документ помилково не звернув увагу на невірно проставлену дату, документи були отримані кур`єрською доставкою в січні 2021 року (а.с. 143).
Однак матеріали справи не містять відомостей про дату вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Строки звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, встановлені частиною першою статті 233 КЗпП України. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Згідно з частинами першою, другою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний судможе поновити ці строки.
Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зазначено, що відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необгрунтованість.
Саме такої правової позиції дотримуються суди при розгляді спорів ( Постанова Великої Палати Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, Постанова від 31.10.2018 року у справі №367/6105/16-ц, постанова від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16).
Враховуючи наведене вище, протиріччя між наданими сторонами доказами з приводу строку звернення до суду із даним позовом, відсутністю можливості однозначного його встановлення, наявності фактів підтвердження вчинення позивачем дисциплінарного проступку, як наслідок законності звільнення його з роботи, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову за необґрунтованості вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання щодо видачі трудової книжки та невручення наказу про звільнення не є предметом доказування у вказаних спірних трудових правовідносинах.
Щодо ненадання пояснень у дисциплінарному провадженні, то колегія суддів звертає увагу, що у ТОВ «ТАТРА – ЮГ» проводилась інспекційна перевірка уповноваженою особою суб`єкта публічної адміністрація, який здійснює необхідні заходи щодо перевірки дотримання трудового законодавства.
Так, відповідно до Акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю №ОД1027/1597/АВ від 12.10.2020 року, складеного Головним управлінням держпраці в Одеській області не вбачається порушення законодавства з боку ТОВ «Татра-ЮГ» відносно звільнення відповідача з займаної посади не виявлено.
Також вищезазначеним актом спростовуються твердження позивача, що 15 січня 2020 року жодна з працюючих у ТОВ «Татра-ЮГ» осіб не зверталась до позивача з вимогою надавати будь-які «пояснення», оскільки у ньому зазначено, що згідно Акту №5 «Про відмову дати письмове пояснення з приводу відсутності на робочому місці» від 15.01.2020 року ОСОБА_1 « ніяких відомостей і документів, що підтверджують поважність причин відсутності його на робочому місці не надає, а також відмовляється надати усні або письмові пояснення щодо своєї відсутності на робочому місці 10,11,13 й 14 січня 2020 року».
Твердження зазначені в акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № ОД 1027/1597/АВ від 12.10.2020р. не спростовані.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судове рішення виготовлено 07 листопада 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк