ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 жовтня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/4306/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 24.05.2022 р. (суддя Сліпець Н.Є.)  в справі № 160/4306/22 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом  до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 000229424050462 від 07.10.2021 р., № 000229324050472 від 07.10.2021 р., № 000229524050462 від 07.10.2021 р. 
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 р. позов задоволено, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 07.10.2021 року №000229424050462, №00229324050462 та №000229524050462, якими ОСОБА_1  визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
          В апеляційній скарзі позивач просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виключивши на сторінці 6 абзац 11 про незастосування пільги 85 кв.м. при оподаткуванні податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 р. № 12/27, передбаченої як пільгової; на сторінці 6 абзац 1 виключити слова «з кожного об`єкту нерухомості окремо, а не з сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості», зазначаючи, що такі висновки суду першої інстанції  є помилковими, адже рішенням Дніпровської міської ради від 23.05.2018 р. № 4/32 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 р. № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» примітку 2 додатку 1 викладено у редакції, відповідно до якої житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб – платників податку, а саме квартира/квартири, їх частки, незалежно від кількості, загальна площа яких не перевищує 85 кв.м., оподатковуються податком на нерухоме майно за нульовою ставкою, а якщо житлова нерухомість, загальна площа якої сумарно перевищує 85 кв.м., то таке перевищення оподатковується на загальних підставах.
          Також вважає невірним висновок суду першої інстанції, що підлягає виключенню із розрахунку всього 60 кв.м. з загальної площі двох об`єктів, а не по кожному об`єкту окремо.
          В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянт вказує, що оскільки рішеннями Дніпровської міської ради від 06.12.2017 р. № 12/27 та від 23.05.2018 р. № 4/32 не встановлювались нульові ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безпідставним застосування під час розрахунку грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нульової ставки податку.
          Також є безпідставним застосування до об`єктів нерухомості, що перебувають у власності позивача, ставок податку, що суперечать податковому законодавству, адже органи місцевого самоврядування не мають право збільшувати граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування, встановлена пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є  власником наступних об`єктів нерухомого майна:
- квартира площею 122,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 20.08.2007 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 20.08.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.09.2007 року;
- квартира площею 121,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування квартири від 22.11.2010 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 22.11.2010 року, витягом про Державну реєстрацію права власності від 17.12.2010 року;
- паркувальне місце площею 20,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , поз. 22, що підтверджується договором дарування паркувального місця від 20.08.2007 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 20.08.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.09.2007 року.
За висновком контролюючого органу дані об`єкти нерухомості, відповідно до вимог пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 07.10.2021 року, а саме:
- №000229424050462, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки у сумі 17 245,25 грн.;
- №00229324050462, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки у сумі 17 453,43 грн.;
- №000229524050462, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки у сумі 2555,12 грн.
Рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 12/27 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території м. Дніпро» ставку податку встановлено у розмірі 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Крім того, додатком № 2 до вказаного рішення встановлений перелік пільг для фізичних і юридичних осіб, наданих відповідно до пункту 266.4 статті 266 ПК України, зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема, житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб  платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно не перевищує 85 кв.м., оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою.
Якщо житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб  платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно перевищує 85 кв.м., то таке перевищення оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.
Дане рішення не скасовано в судовому або іншому порядку, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.
Суд першої інстанції вважав,  що встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.
Отже, фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості у 2018-2020 роках податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 року у справі №817/2019/17.
Оскільки позивач є власником квартир загальною площею 122,3 кв.м. та 121,0 кв.м., тобто, загальна площа об`єктів житлової нерухомості, якими володіє позивач, становить  243,30 кв.м., суд першої інстанції, врахувавши рішення Дніпровської міської ради, вважав, що з цієї площі підлягає виключенню 60 кв.м., оскільки застосовується пільга із зменшення бази оподаткування - 60 кв.м. (243,30 кв.м. -  60 кв.м.), відповідно база оподаткування складає 183,3 кв.м.
Водночас, за розрахунками відповідача з врахуванням положень пп. 266.4.1 п. 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової нерухомості позивача була зменшена на 60 кв.м. з кожного об`єкту нерухомості окремо, а не з сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості, що свідчить про порушення норм діючого законодавства контролюючим органом та помилковість проведеного розрахунку, оскільки останнім було фактично зменшено площу оподаткування.
Пославшись на відсутність повноважень замість контролюючого органу здійснювати розрахунки податкових зобов`язань зі сплати податків суб`єктами господарювання, оскільки такі функції належать виключно відповідачу як суб`єкту владних повноважень та фіскальному органу, а при визначенні суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач зменшив площу оподаткування чим фактично зменшив суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки від 07.10.2021 року №000229424050462 та №00229324050462, та наявності правових підстав для їх скасування.
Також, ну думку суду першої інстанції, підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 07.10.2021 року №000229524050462, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки у сумі 2 555,12 грн., оскільки нараховане зобов`язання стосується паркувального місця, загальна площа якого складала у 2018 році  37,23 кв.м., у 2019 році  41,73 кв.м., та у 2020 році  47,23 кв.м., а  загальна площа останнього складає 20,9 кв.м.
          Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належать об`єкти нерухомого майна:
- квартира площею 122,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 20.08.2007 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 20.08.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.09.2007 року;
- квартира площею 121,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування квартири від 22.11.2010 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 22.11.2010 року, витягом про Державну реєстрацію права власності від 17.12.2010 року;
- паркувальне місце площею 20,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , поз. 22, що підтверджується договором дарування паркувального місця від 20.08.2007 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 20.08.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.09.2007 року.
ГУ ДПС у Дніпропетровській  області 07.10.2021 р. прийняті податкові повідомлення-рішення про визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості:   
- №000229424050462 в розмірі 17 245,25 грн. за 2018-2020 роки;
- №00229324050462 в розмірі 17 453,43 грн. за 2018-2020 роки;
- №000229524050462 в розмірі 2 555,12 грн. за 2018-2020 роки.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання правомірності податкових повідомлень-рішень про визначення суми грошового зобов`язання з податку на  нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Підпунктом  266.1.1  пункту  266.1  статті  266 Податкового кодексу України встановлено, що    платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування згідно з положеннями підпункту 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Пунктом 266.3 статті 266 Податкового кодексу встановлена база оподаткування цим податком, за підпунктом   266.3.1  якого  базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту  266.3.2  пункту  266.3  статті  266 цього кодексу база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Пунктом 266.4 статті 266 Податкового кодексу України встановлені пільги із сплати податку.
Зокрема, за змістом підпункту  266.4.1  пункту  266.4  статті  266 Податкового кодексу база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно з підпунктом 266.6.1  пункту  266.6  статті  266 цього кодексу  базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За правилами статті 265 Податкового кодексу  України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з положеннями Податкового кодексу України є місцевим податком.
Відповідно до підпункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених дим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими задами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також статтею 143 Конституції України та пунктом 24 частини першої  статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
За змістом пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Відповідно до підпункту 266.5.1  пункту  266.5  статті  266 Податкового кодексу ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним плавним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 р. № 12/27 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Дніпро» ставку податку встановлено у розмірі 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Додатком № 2 до вказаного рішення встановлений перелік пільг для фізичних і юридичних осіб, наданих відповідно до пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема, житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб  платників податку, а саме: квартира/квартири, незалежно від їх кількості, з площею від 60 кв.м. до 85 кв.м. оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою (оподатковується на загальних підставах площа, що перевищує 85 кв.м.).
Рішенням Дніпровської міської ради від 23.05.2018 р. № 4/32 внесено зміни до рішення міської ради від 06.12.2017 р. № 12/27, примітка  2 додатка 1 викладена у редакції, відповідно до якої житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб -  платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки,  загальна площа яких сумарно  не перевищує 85 кв.м., оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою. Якщо житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб -платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від кількості, загальна площа яких сумарно перевищує 85 кв.м., то таке перевищення оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.
Отже, фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості у 2018-2020 роках податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 року у справі №817/2019/17.
В цьому випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом при розрахунку бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з врахуванням положень підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової нерухомості позивача  зменшена на 60 кв.м. з кожного об`єкту нерухомості окремо, а не з сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості, тобто фактично зменшено площу оподаткування.
Судом першої інстанції правильно вказано, що оскільки площа квартир, які належать позивачу, складає 122,3 кв.м. та 121,0 кв.м., тобто загальна площа об`єктів житлової нерухомості, якими володіє позивач, становить  243,30 кв.м., то саме з цієї площі підлягає виключенню 60 кв.м. – пільга зі зменшення бази оподаткування відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України. Відповідно, база оподаткування складає 183,3 кв.м.
Оскільки суд позбавлений компетенції здійснювати замість контролюючого органу здійснювати розрахунки податкових зобов`язань зі сплати податків, а така компетенція є дискреційними повноваження контролюючого органу, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень від 07.10.2021 р.  №000229424050462 та №00229324050462.
Доводи відповідача зводяться до безпідставності застосування до об`єктів нерухомості, що перебувають у власності позивача, ставок податку, що суперечать податковому законодавству, адже органи місцевого самоврядування не мають право збільшувати граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування, встановлена пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, є безпідставними, адже судом першої інстанції не застосоване рішення Дніпровської міської ради в частині встановлення площі житлової нерухомості, яка оподатковується за нульовою ставкою (85 кв.м.), а податкові повідомленні-рішення скасовані виключно через порушення відповідачем  обчислення бази оподаткування (зменшення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості позивача на 60 кв.м. з кожного об`єкту нерухомості окремо, а не з сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості).
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 07.10.2021 р. №000229524050462, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки у сумі 2 555,12 грн. суд зазначає таке.
Цим податковим повідомленням-рішення позивачу визначено податкове зобов`язання за паркувальне місце, загальна площа якого складала у 2018 році  37,23 кв.м., у 2019 році  - 41,73 кв.м., у 2020 році -  47,23 кв.м.
Разом з тим, за змістом договору дарування паркувального місця від 20.08.2007 р. загальна площа паркувального місця  складає 20,9 кв.м.
Тобто, відповідачем при визначенні податкового зобов`язання неправильно визначена база оподаткування за відсутності доказів збільшення площі об`єкта нерухомого майна. 
Стосовно доводів позивача про неврахування судом першої інстанції пільги, встановленої рішенням Дніпровської міської ради, стосовно зменшення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості позивача на 85 кв.м. (оподаткування цієї площі за нульовою ставкою), а також необхідності зменшення бази оподаткування з кожного об`єкту нерухомості окремо, а не з сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості, суд зазначає таке.
За приписами п. 5.2 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
З огляду на вказане, враховуючи положення пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, суд зазначає, що фактично приписами Податкового кодексу чітко визначені права міських рад для надання пільг зі сплати податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів оподаткування житлової нерухомості для фізичних осіб, виключно виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Водночас, приписи ПК України не передбачають наявності повноважень органів місцевого самоврядування стосовно зміни бази оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості шляхом запровадження пільг, що фактично відбулось у цьому випадку.
У спірних правовідносинах рішенням міської ради фактично змінена визначена пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування, а не реалізовані повноваження щодо встановлення пільг певній категорії громадян з урахуванням їх майнового стану та рівня доходів.
Разом з тим, приписами ПК України, яким відповідно до п. 1.1 ст. 1 ПК України регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, не передбачено зменшення рішеннями органів місцевого самоврядування бази оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, визначених нормами пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, які перебувають у власності фізичних осіб.
Таким чином, пільги щодо податку для об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, встановлюються за рішенням місцевої ради, залежно від майнового стану та рівня доходів. Водночас база оподаткування (загальної площі) об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, рішенням органів місцевого самоврядування змінюватись не може і визначається положеннями ПК України.
Отже, в цьому випадку застосуванню підлягає положення п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, а не примітка до додатку 1 рішення Дніпровської міської ради, оскільки зміст останнього суперечить приписам Податкового кодексу України.
Отже, база оподаткування для позивача підлягає зменшенню на 60 кв.м., а не 85 кв.м.
Питанню  зменшення бази оподаткування з кожного об`єкту нерухомості окремо, а не з сумарної загальної площі об`єктів житлової нерухомості, судом вище надана правова оцінка та зазначено, що за нормами пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування зменшується на 60 кв.м., виходячи саме з  сумарної площі об`єктів. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 24.05.2022 р. в справі № 160/4306/22  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 24.05.2022 р. в справі № 160/4306/22 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 10.10.2022 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 10.10.2022 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко