Постанова                                                            Іменем України
31 серпня 2022 року 
м. Київ
справа № 760/8052/18
провадження № 61-263св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - Cлужба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Cлужба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини.
Позовна заява  ОСОБА_1 мотивована тим, що 06 червня 2015 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , під час якого у них 
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 . Подружжя проживає окремо, 
ОСОБА_2 20 квітня 2017 року звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу.  Дитина проживає разом з матір`ю і бабою.
Між сторонами у справі існують суперечки щодо визначення способу участі батька у вихованні спільної дитини. ОСОБА_2 вважає, що батько не має права бачити дитину, спілкуватися з нею, посилаючись на поведінку позивача, яку вважає протиправною. Мати дитини та її баба, нехтуючи положеннями Сімейного кодексу України, правами дитини та одного з батьків дитини, створюють позивачу перешкоди у спілкуванні з дочкою. Відповідачі уникають зустрічей з позивачем, забороняють йому доступ до квартири, не відчиняють двері, коли він приходить на побачення з дитиною.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкоди 
у спілкуванні та у вихованні доньки ОСОБА_5 ; визначити способи участі батька у вихованні дочки ОСОБА_5 , встановивши такий графік побачення з дитиною: щотижня у вівторок з 16.00 год до 20.00 год за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; щотижня 
у четвер з 16.00 год до 20.00 год за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; щотижня з 09.00 год ранку суботи до 10.00 год ранку неділі за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; один місяць влітку, під час літніх канікул без присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з правом покидати межі міста Києва для оздоровлення дитини; два тижні взимку, під час зимових канікул без присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 
з правом покидати межі міста Києва для оздоровлення дитини; ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року приймати участь у святкуванні днів народження дочки; зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмово повідомляти 
ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини до досягнення нею повноліття.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 лютого 
2021 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення побачень у присутності матері ОСОБА_2 : у будні дні, щотижня 
у вівторок у період із 17.00 год до 19.00 год з можливістю спільного відпочинку у вигляді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів; у вихідні дні, кожної суботи у період 
з 11.00 год до 15.00 год з можливістю спільного відпочинку у вигляді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року залишено без змін.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Черевка С. А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути на його користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000 грн.
Заява мотивована тим, що питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів не вирішувала. Позивач вказує на те, що ним до суду апеляційної інстанції надано документи, що підтверджують витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, в загальному розмірі 11 000 грн.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь у рахунок компенсації понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 11 000 грн.
Короткий зміст додаткової постанови апеляційного суду і мотиви її прийняття
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року заяву адвоката Черевка С. А. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації понесених судових витрат на правничу допомогу 11 000 грн.
Додаткова постанова мотивована тим, що під час вирішення спору 
по суті питання про компенсацію понесених судових витрат на професійну правничу допомогу не було вирішено. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання адвоката Черевка С. А. в інтересах ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу із ОСОБА_2 у розмірі 11 000 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить суд касаційної 
інстанції скасуватидодаткову постанову Київського апеляційного суду 
від 30 листопада 2021 року і ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір суми витрат до 1 000 грн.
У касаційній скарзі  ОСОБА_6 посилається на пункти 1, 4 частини другої 
статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) як на підставу оскарження судових рішень. Вважає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року 
у справі № 487/10128/14-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц; від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16;  від 06 листопада 2019 року у справі № 905/2419/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 
2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі 
№ 910/3929/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, 
від 21 липня 2020 року у справі № 915/1654/19, 26 січня 2021 року у справі 
№ 914/1888/19, від 18 березня 2020 року у справі № 758/8097/18, 
від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 24 жовтня 2019 року 
у справі № 905/1795/18.
Касаційна скарга також мотивована тим, що  ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції обґрунтовану заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, проте вказана заява залишена без належного реагування. Витрати на правничудопомогу є завищеними з огляду на складність справи та надані адвокатом послуги. Разом з тим позовні вимоги задоволено лише частково, тому вказані витрати повинні бути понесені пропорційно задоволених вимог. Позивач отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні дочку, 
а ОСОБА_1 не сплачує аліменти на утримання дитини, має велику заборгованість. Апеляційний суд не дослідив належним чином докази на підтвердження доводів щодо розміру судових витрат на правничу допомогу.
Позиції інших учасників 
Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Провадження у суді касаційної інстанції 
31 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду                            від 30 листопада 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. 
26 червня 2022 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 17 серпня 2022 року справу призначено до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що за результатом вирішення спору між сторонами позов задоволено частково.
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути на його користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000 грн.
На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних 
з наданням правничоїдопомоги, представник позивача надав суду: договір про надання правової допомоги від 18 серпня 2021 року; додаткову угоду 
№ 1 до договору про надання правничої допомоги; звіт № 1 про надану правничу допомогу за період з 27 серпня 2021 року до 11 листопада 
2021 року; акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 18 серпня 2021 року, що містить опис наданих послуг та здійснених витрат в процесі надання професійної правничої (правової) допомоги на суму 11 000 грн.
У запереченнях на заяву ОСОБА_2 вказувала, що розмір понесених позивачем витрат на правничудопомогу у даній справі є завищеним, тому його необхідно зменшити. Вважає розмір витрат неспівмірним із складністю справи та об`ємом наданих адвокатом послуг. Посилалася також на те, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів. Зазначала, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі та сама утримує малолітню дочку. Враховуючи викладене, просила зменшити розмір витрат до 1 000 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів 
у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року    № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, 
різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, 
а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі 
статті 41 Конвенції про захист прав людини.  Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані 
з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року 
у справі № 751/3840/15-ц, викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно 
з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.
Відсутність в договорі про надання правничоїдопомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.
Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничоїдопомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничоїдопомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничоїдопомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 357/9440/20.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною 
стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подібні правові висновки викладено 
у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі 
№ 283/2791/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 705/2550/16-ц.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 641/1355/18, від 11 листопада 2020 року у справі 
№ 610/1905/18.
Враховуючи часткове задоволення позову немайнового характеру, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про покладення витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем, на ОСОБА_2 у повному розмір (11 000 грн), оскільки розмір таких витрат, враховуючи критерій пропорційності, не може перевищувати 5 500 грн (11 000 грн ? 1/2).
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати 
з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.
Верховний Суд вважає слушними та погоджується з доводами заперечень ОСОБА_2 про непропорційність та неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи фактичні обставини справи, надані сторонами докази і розмір задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, залишив поза увагою критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, ті обставини, що позовну заяву задоволено частково, а відповідач має на утриманні малолітню дочку.
Колегія суддів, оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлена представником та заявником сума в розмірі 11 000 грн є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок 
 ОСОБА_2 , з урахуванням її заперечень, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 1 000 грн.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. (частина перша статті 412 ЦПК України).
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, колегія суддів дійшла висновку, що додаткова постанова апеляційного суду підлягає зміні, шляхом зменшення розміру витрат на правничу допомогу 
з 11 000 грн до 1 000 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 
2021 рокузмінити, зменшити розмір витрат на правничу допомогу 
з 11 000 (одинадцяти тисяч) гривень до 1 000 (однієї тисячі) гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді                                                                                                 В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк