ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5843/22 Справа №  203/5422/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2022 року,
по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.М.І.Т" про захист прав споживачів, стягненні моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:
       В грудні 2021 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.М.І.Т" про захист прав споживачів, стягненні моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що позивач має статус ветерана внутрішніх справ. 11.08.2021 року, близько 07-32 г., у м.Дніпрі він користувався автобусним маршрутом загального користування №43 з посадочної площадки (автобусної зупинки), що розташована на пл.Успенській. При посадці він пред`явив водію автобусу посвідчення ветерана внутрішніх справ, яке надає йому право на безкоштовний проїзд, але водій відмовив йому у пільговому проїзді, мотивуючи відмову тим, що даний автобусний рейс є соціальним, без пільг. Стосовно соціального рейсу ніяких ознак як у салоні автобусу, так і з зовні, не було. В зв`язку з цим, він був змушений оплатити проїзд вартістю 6 грн. 50 коп., на підтвердження чого йому було видано проїзний квиток серії СМВЕ №000752, перевізником у якому було зазначено ТОВ “С.М.І.Т.”, а вартість квитка 6 грн., що не відповідала оплаченої ним послузі в розмірі 6 грн. 50 коп. Автобус мав д.н.з. НОМЕР_1 . 12.08.2021 року він звернувся до Придніпровського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Дніпропетровській області зі скаргою на водія. 19.08.2021 року ним було отримано відповідь, в якій управлінням було підтверджено проведення рейдової перевірки маршруту №43, за результатами якої встановлено факт порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт в частині надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним перевізником ТОВ “С.М.І.Т.”. Крім цього, виконавець повідомив позивача, що листом від 18.08.2021 року відповідач застосував до водія дисциплінарне стягнення, а також було проведено позаплановий інструктаж. 13.08.2021 року позивач також звернувся зі скаргою на дії водія до відповідача, однак відповіді на скаргу не отримав. Посилаючись на вказані обставини, незаконну відмову йому у пільговому проїзді, позивач просив визнати дії відповідача щодо відмови у пільговому проїзді протиправними, стягнути з відповідача на його користь вартість проїзду в сумі 6 грн., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 400 грн.
       Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.М.І.Т" про захист прав споживачів, стягненні моральної шкоди - відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2022 року за справою № 203/5422/21 і ухвалити нове рішення шляхом задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2022 року, від інших учасників справи до суду не надходило.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус ветерана органів внутрішніх справ, що підтверджується наданою до позову копію посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Управлінням МВС України в Дніпропетровській області 18.01.2006 року.
11.08.2021 року, близько 07:32 годині, в м.Дніпрі, під час посадки на автобус маршруту № 43, перевізником за яким є ТОВ “С.М.І.Т.”, водієм вказаного автобусу позивачу було відмовлено в пільговому проїзді, внаслідок чого він був вимушений оплатити проїзд, вартістю 6 грн., про що йому було видано проїзний квиток серії СМВЕ №000752.
Відповідно до п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивач має право на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України.
Згідно ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.
Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.
Згідно п.145 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року №176, автомобільний перевізник зобов`язаний: забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів; здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд; компенсувати шкоду, заподіяну автомобільним перевізником та/або екіпажем здоров`ю та майну пасажирів.
Частинами 1,2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до п.п. 5,6 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог, щодо відмови у пільговому проїзді 11.08.2021 року автобусним маршрутом №43, позивачем було надано копію квитка серії НОМЕР_3 , перевізник ТОВ «С.М.І.Т.», вартістю 6 грн.
Однак, вказаний квиток не містить інформації щодо дати його видачі та автобусного маршруту.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься копії квитково-касового листа серії ААР №016460 від 11.08.2021 року, тобто в день виходу автобусу з д.н.з. НОМЕР_1 на рейс маршруту №43, вбачається, що водію вказаного автобусу ОСОБА_2 видавались квитки вартістю 6,50 грн. серії СМБУ, початкові № 006851, кінцеві № 006999, а також квитки вартістю 10 грн., серії СМАУ, початкові № 120376, кінцеві №120999. Номери квитків після роботи, відповідно №006944 та №120680.
За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що копія квитка серії НОМЕР_4 не є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження факту проїзду позивача 11.08.2021 року автобусом з д.н.з. НОМЕР_1 , за маршрутом № 43, перевізником в особі ТОВ “С.М.І.Т.”.
Окрім цього, позивачем не надано суду першої інстанції жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження наявності в нього на момент посадки до автобусу відповідного посвідчення та його пред`явлення водію, а також відмови останнього у реалізації права позивача на пільговий проїзд.
Листом від 19.08.2021 року Придніпровського міжрегіонального управління УКРТРАНСБЕЗПЕКИ ДСУ з безпеки на транспорті від 19.08.2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на відмову у пільговому проїзді 11.08.2021 року за маршрутом №43, останнього було повідомлено про встановлення факту порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт в частині надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним перевізником ТОВ «С.М.І.Т.», складання за цими фактами акту, проведення роз`яснювальної роботи з персоналом автомобільного перевізника. Також у відповіді зазначено, що згідно листа ТОВ «С.М.І.Т.» від 18.08.2021 року повідомлено Управління, що водію, який працював під час виникнення ситуації зазначеної у скарзі, оголошена сувора догана та проведено позаплановий інструктаж.
Зі змісту вказаного листа Придніпровського міжрегіонального управління УКРТРАНСБЕЗПЕКИ ДСУ від 19.08.2021 року вбачається, що останнє не містить відомостей про те, що за наслідками проведеної перевірки було виявлено та підтверджено саме факт відмови ОСОБА_1 у пільговому проїзді 11.08.2021 року за маршрутом №43, а не інші порушення, що мали місце та були виявлені безпосередньо під час перевірки.
Відповідний акт, складений за результатами перевірки із зафіксованими в них порушеннями, на який робиться посилання в листі від 19.08.2021 року, позивачем суду першої інстанції представлено не було та клопотань про його витребування не заявлялось.
Також відсутні відомості щодо притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст.133-1 КУпАП за порушення правил надання послуг з перевезення пасажирів, за викладеними позивачем обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту порушення правил перевезення пасажирів відповідачем, а саме: факту проїзду ним 11.08.2021 року автобусним маршрутом № 43, наявності в нього на момент посадки пенсійного посвідчення, його пред`явлення водію автобуса й відмови останнього у пільговому проїзді.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова