ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/9099/22 пров. № А/857/13328/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,
з участю секретаря судового засідання –      Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року у справі № 380/9099/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління  забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції – Кузан Р. І.,
час ухвалення рішення – 22.08.2022 року, 
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                             в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача – Відділу примусового виконання рішень Управління  забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області ЗМУМЮ (м. Львів) від 15 червня 2022 року про закінчення виконавчого провадження ВП№65382962.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року в позові відмовлено. 

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що 29 квітня 2022 року державний виконавець  скерував боржникові вимогу із зобов`язанням виконати рішення суду та повідомити державного виконавця протягом 10 робочих днів, однак, не отримавши вчасно відповіді на вимогу, державний виконавець 15 червня 2022 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки заходи з примусового виконання рішення суду виявилися безрезультативними. Зазначає, що відповідно до пп.5 п.27 розділу «Перехідні положення» ЗК України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність забороняється, а тому, зважаючи на ці обставини Львівська міська рада немає права розглядати такі питання навіть на вимогу державного виконавця. Таким чином, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що державним виконавцем вжито всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення про зобов`язання боржника до вчинення певних дій, однак такі заходи виявились безрезультатними, а виконати рішення без участі боржника неможливо. Вказує, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Позивач (апелянт) – ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без її участі за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Представник відповідача – Литвиненко Х. А. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №380/4262/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради №953 від 15 вересня 2016 року “Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку”. Зобов`язано Львівську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер 4610137500:05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку.
07 квітня 2021 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №380/4262/20 про зобов`язання Львівської міської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер 4610137500:05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку.
13 травня 2021 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано боржнику до виконання, стягувачу до відома.
31 травня 2021 року боржник повідомив, що на виконання рішення суду Львівською міською радою скеровано копію постанови про відкриття виконавчого провадження в Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради для ознайомлення та виконання.
12 серпня 2021 року державним виконавцем скеровано вимогу з зобов`язанням виконати рішення суду, про що повідомити державного виконавця протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги.
01 грудня 2021 року державним виконавцем скеровано вимогу з зобов`язанням виконати рішення суду, про що повідомити державного виконавця протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги.
У відповіді від 17 грудня 2021 року Львівська міська рада повідомила, що проект ухвали про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0500 га кадастровий номер 4610137500:05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку був відхилений.
21 грудня 2021 року державним виконавцем накладено на боржника штраф у розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду.
Оскільки боржником рішення суду не виконано, державним виконавцем 26 січня 2022 року відповідно до частини другої статті 63, статті 75 Закону України “Про виконавче провадження” винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі в сумі 10200,00 грн та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
23 лютого 2022 року Львівська міська рада повторно повідомила, що проект ухвали відхилено на пленарному засіданні 8-ї сесії Львівської міської ради 8-го скликання, яке відбулося 17 лютого 2022 року.
29 квітня 2022 року державним виконавцем скеровано вимогу з зобов`язанням виконати рішення суду, про що повідомити державного виконавця протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги.
14 червня 2022 року державним виконавцем скеровано до органу досудового розслідування Галицького ВП ГУНП у Львівській області подання (повідомлення) про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно боржника за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.
15 червня 2022 року державним виконавцем на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України “Про виконавче провадження” винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження та до суду разом з виконавчим документом.
Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №65382962 від 15 червня 2022 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вказав, що ним вжито усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення про зобов`язання боржника до вчинення певних дій, однак такі заходи виявились безрезультатними, а виконати рішення без участі боржника неможливо.
Не погодившись з постановою відповідача про закінчення виконавчого провадження, вважаючи її протиправною, позивач звернулася з цим позовом в суд.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що вчинені державним виконавцем дії з примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/4262/20  узгоджуються із приписами норм Закону України “Про виконавче провадження” і є підставою для висновку про те, що ним ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII.
Згідно зі ст.1 Закон України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч.1,2 ст.18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За змістом ч.6 ст.26 цього Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Згідно зі ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Пункт 11 ч.1 ст.39 цього Закону передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Таким чином, закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України “Про виконавче провадження” можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме: накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); звернення до правоохоронних органів з повідомленням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку, визначеного ч.6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець перевірив виконання рішення боржником.
У зв`язку з невиконанням судового рішення державний виконавець послідовно виніс дві постанови про накладення на боржника штрафів, попередив його про кримінальну відповідальність і надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.
При цьому, через невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без його участі, виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.
Однак невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.
Колегія суддів зазначає, що накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
Накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, тому звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16.
Колегія суддів звертає увагу, що розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Однак за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відстуності підстав для задоволення позову.
Крім того. необхідно звернути увагу на ту обставину, що відповідно до пп.5 п.27 розділу «Перехідні положення» ЗК України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Колегія звертає зазначає, що за змістом ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).
Разом з тим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства, а тому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області ЗМУМЮ (м. Львів) від 15 червня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 65382962 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття всіх необхідних вичерпних заходів з його виконання.

Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача задоволено, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на суму 992,40 грн, сплачений згідно з квитанцією №40XX-A43M-9P2T-91H2 від 27 червня 2022 року за подання позовної заяви та 1490,00 грн, сплачений згідно з квитанцією №AT11-577E-HTA8-CXKB від 09 вересня 2022 року за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, 
 
                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року у справі №380/9099/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління  забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)  від 15 червня 2022 року про закінчення виконавчого провадження ВП№65382962.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління  забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (код ЄДРПОУ 43317547) на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 992,40 грн, сплачений згідно з квитанцією №40XX-A43M-9P2T-91H2 від 27 червня 2022 року за подання позовної заяви та 1490,00 грн, сплачений згідно з квитанцією №AT11-577E-HTA8-CXKB від 09 вересня 2022 року за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2022 року.