Номер провадження: 22-ц/813/681/22 
Справа № 522/3587/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря        Хухрова С.В.,
       
       розглянувши у спрощеному позовному провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку на подання додаткових доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ майна в натурі,
                                           встановив:

03.03.2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділення у натурі частки зі спільної часткової власності готельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

19.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про залучення доказів до матеріалів справи. Також ОСОБА_1 ставив питання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів що стосуються проведення експертизи (т.2, а.с.1-3).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2021 року визнано неповажною причину пропуску ОСОБА_1 строку на подання додаткових доказів, відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку (т.2, а.с.39-40).
Доказ – технічна документація на готельний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не прийнято до розгляду та повернуто ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2021 року про відмову у поновленні процесуального строку, прийняття нової ухвали, якою клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку та приєднання доказів задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т.2. а.с.111-112).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.2, а.с.169-170,174).
Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 12.10.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Через часткову відпустку судді Цюри Т.В., повний текст судового рішення складений 07.11.2022 року (т.2, а.с.191).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції понад півроку (т.2, а.с. 145), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
З підстав викладеного, колегія суддів також вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання/заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орез В.П. від 11.10.2022 року про відкладення розгляду апеляційних скарги на рішення, додаткове рішення та на ухвали Приморського районного суду м. Одеси цивільній справі № 522/3587/20, на іншу дату (т.2, а.с.187).
При цьому колегія суддів враховує, що заявник клопотання/заяви не надав суду доказів про неможливість його та відповідача ОСОБА_1 участі в розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою власних технічних засобів, як то передбачено ст. 212 ЦПК України. 
Колегія суддів також враховує заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Краснопивцева О.К. про розгляд справи без участі позивача (т.2, а.с.189-190).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 12.03.2020 року (т.1, а.с.44) до 06.12.2021 року (т.2, а.с.83-88) у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ майна в натурі.
Протокольною ухвалою суду від 03.08.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.1, а.с.59).
Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 14 грудня 2020 року (т.1, а.с.85-86, 87) по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.
06.07.2021 року до суду надійшов висновок експерта №21-250/219 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 16.06.2020 року (т.1, а.с. 158-181).
Ухвалою від 09.07.2021 року поновлено провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 06.08.2021 року (т.1, а.с.214).
В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався та у розгляді справи оголошувалися перерви.

У судовому засіданні 03.11.2021 року розглядалося клопотання ОСОБА_1 про залучення доказів до матеріалів справи від 19.08.2021 року, в якому ОСОБА_1 просив поновити пропущений процесуальний строк на подання доказів, що стосуються проведення експертизи, адже експерт може по іншому вирішити питання постановленні йому, з огляду на такі документи: технічна документація на готельний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав подане клопотання.
Представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти поновлення строку та долучення доказів.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання додаткових доказів по справі, та про повернення таких доказів без розгляду відповідачу, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із наступного.

У відповідності до ч.3,4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Так, у судовому засіданні 26.11.2020 року у справі було оголошено перерву, оскільки відповідач ОСОБА_1 висловив бажання підготуватися до розгляду питання про призначення експертизи.
Однак, у наступне судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 під час проведення експертизи (квітень, травень 2021 року) звертався до суду з заявами про забезпечення позову, шляхом заборони проведення будівельних робіт на спірному об`єкті. В таких заявах відповідач вказував про проведення експертизи та про клопотання експерта про надання додаткових доказів.

Тобто зазначені обставини свідчать про те, що технічна документація на спірний об`єкт готельного комплексу, яка на думку ОСОБА_1 була необхідна для проведення судової експертизи, відповідач ОСОБА_1 міг подати в установлені законом строки.

Заперечуючи проти висновку експерта, відповідач ОСОБА_1 вказав, що він не погоджується з висновком експерта, зокрема і через те, що в експерта була відсутня така технічна документація.
Однак, як було вказано вище, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що перепон для подання технічної документації в строк або під час проведення експертизи для направлення її до експертної установи, у відповідача не було.

У зв`язку з цим, та відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що поважних причин неподання технічної документації на готельний комплекс у встановлений законодавством строк, із матеріалів справи не вбачається, а відповідачем ОСОБА_1 не доведено поважність причин пропуску процесуального строку.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала постановлена у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                     постановив:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року про відмову у поновленні пропущеного процесуального строкуна подання додаткових доказів залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.  

Повне судове рішення складено 07.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

                О.С. Комлева

                Т.В. Цюра