Справа № 345/527/22 
Провадження № 22-ц/4808/784/22 
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.,
               суддів:                                        Максюти І.О., Фединяка В.Д.,
секретаря Шандалович В.В.,
за участю  ОСОБА_1 та представника Добровлянського ліцею Новицької сільської ради – Фіняк Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Сухарник І.І., ухвалене 04 травня 2022 року в м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до Добровлянського ліцею Новицької сільської ради Калуського району про стягнення невиплачених сум, 
в с т а н о в и в :
В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд до Добровлянського ліцею Новицької сільської ради з позовом про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 серпня 2021 року її звільнено з посади вчителя математики Добровлянського ліцею у зв`язку із закінченням строкової трудової угоди. Проте? всупереч статті 116 КЗпП у день звільнення їй не виплачено належні кошти та не повідомлено про розмір нарахованих сум. Так, у довідці про доходи №5 від 16 грудня 2021 року зазначено, що за вираховуванням податків і зборів, дохід у вигляді заробітної плати становить 40 940,19 грн. Натомість фактично позивачкою отримано тільки 18 129,28 грн, про що свідчить виписка з платіжної картки АТ КБ «Приват Банк». Директор ліцею відмовляється виплатити нараховані їй ще в серпні 2022 року кошти в розмірі 22 811,00 грн, мотивуючи це тим, що свої зобов`язання з проведення повного розрахунку ним здійснено.
Вона також довідалась, що їй за 1993-1995 роки не було нараховано відпускні, проте директор ліцею відмовив у наданні таких відомостей.
За наведених обставин, просила стягнути з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати в розмірі 22 800,00 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 54 900,00 грн в разі задоволення позову в лютому 2022 року, виходячи з середньомісячної заробітної плати в розмірі 9 900,00 грн, зобов`язати директора ліцею надати довідки про доходи за 1993-1995 роки, а також притягнути директора ліцею до кримінальної відповідальності за безпідставну невиплату заробітної плати.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Зазначає, що суд дійшов помилкового переконання про відсутність доказів на підтвердження обставин не проведення з нею повного розрахунку при звільненні. Натомість не взято до уваги відповідні довідки установи за підписом керівника. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування у директора ліцею довідки про доходи за 2019-2021 роки форми 192, в якій зазначається дохід у вигляді заробітної плати з вирахуваними податками та зборами. Також суд необґрунтовано не задовольнив позовну вимогу про витребування в відповідача відомостей про заробітну плату за 1993-1995 роки, адже їй достовірно відомо, що вона не повністю отримала заробітну плату за цей період. Разом з тим у різних довідках Добровлянського ліцею, що містяться в матеріалах справи, та у відзиві на позовну заяву відповідача зазначені різні дані щодо нарахованих їй коштів. 
Крім того, 25 березня 2022 року на банківську картку апелянта перераховано 1380,00 грн заробітної плати. Проте, суд прийшов до помилкового висновку, що вказані кошти їй були виплачені у зв`язку з рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2022 року, яким змінено дату звільнення з 22.08.2021 року на 10.09.2021 року.
Зазначає, що вона отримала у травні 13 071,56 грн, а 27.08.2021 року - 18 129,28 грн, що разом становить 31 200,84 грн. Оскільки їй нараховано 40 940,19 грн, то вона недоотримала заробітної плати на суму 9 739,35 грн.
Заявниця вважає, що їй незаконно надана відпустка з 01 червня 2021 року, хоча строковий трудовий договір закінчувався 05 червня 2021 року. Таким чином нею недоотримано заробітної плати за 5 робочих днів та 5 днів лікарняного.
З огляду на вищенаведене просила рішення суду скасувати та ухвалити нове.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався. 
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів. Вказувала, що вона з вини відповідача не доотримала 9 739,35 грн нарахованої заробітної плати. Зазначила, що претензій стосовно затримки виплати їй лікарняних вона не має.
Представниця Добровлянського ліцею Новицької сільської ради Фіняк Л.І. доводів апеляційної скарги не визнала, покликаючись на обгрунтованість висновків суду.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши дані банківських виписок, прийшов до висновку, що позивачці було фактично виплачено нарахований за червень, липень та серпень 2021 року дохід у вигляді зарплати, який вказаний у довідці про доходи № 5 від 16.12.2021, на яку в обґрунтування своїх вимог вона посилалась. Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили 21.03.2022, було змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 22.08.2021 на 10.09.2021, їй також 25.03.2022 було сплачено додатково 1380,27 гривень заробітної плати. Суд врахував, що фактичною датою звільнення ОСОБА_1 згідно рішення суду є 10.09.2021, а розрахункові кошти їй були фактично виплачені 27.08.2021, тобто в межах строку, визначеного статтею 116 КЗпП України. З серпня по листопад 2021 року позивачу були виплачені лікарняні (оплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності) як за рахунок роботодавця, так і за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, які також входили до складу нарахованої заробітної плати, в порядку та в строки, визначені чинним законодавством.
З вказаним висновками колегія суддів погоджується.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Добровлянським ліцеєм Новицької сільської ради, працюючи на посаді вчителя математики на умовах строкового трудового договору. Наказом директора ліцею від 22.08.2020 № 86-к/тр «Про закінчення дії строкової трудової угоди (строкового договору) із ОСОБА_1 » вирішено не продовжувати дію строкової трудової угоди з позивачкою та звільнено її з посади з 22.08.2021 із виплатою грошової вихідної допомоги у розмірі посадової ставки у зв`язку із закінченням дії строкової трудової угоди (а.с. 3).
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2022 року, було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Добровлянського ліцею Новицької сільської ради Калуського району про визнання переведення на строкові умови роботи незаконним, а договору недійсним, визнання звільнення незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя математики Добровлянського ліцею Новицької сільської ради на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням дії строкової трудової угоди з 22.08.2021 на 10.09.2021. В решті позову відмовлено (а.с. 48-59).
Відповідно до довідки про доходи № 5 Добровлянського ліцею від 16 грудня 2021 року дохід позивачки у вигляді заробітної плати за вирахуванням податків і зборів за червень-серпень 2021 року становив 40 940,19 грн (а.с. 5). Обгрунтовуючи вимоги позову, позивачка послалась на те, що з вказаної суми їй виплачено тільки 18 129,28 грн, про що свідчить виписка з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 02.06. по 31.08.2021. Натомість в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що нею отримано 31 200,84 грн заробітної плати.
Заперечуючи проти вимог позову, представник відповідача стверджував, що всі, передбачені законодавством виплати ОСОБА_1 проведено своєчасно на підтвердження цього ним надано довідку про нарахування і виплати коштів по звільненій особі за період з червня по листопад 2021 року, а також зведені відомості розподілу витрат (а.с. 21, 36-43). 
В силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У силу статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Частиною другою статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Із довідки №5 від 16 грудня 2021 року про доходи, довідки про нарахування і виплати по звільненій особі за період з червня по листопад 2021 року, а також із зведених відомостей розподілу витрат вбачається, що 26.05.2021 ОСОБА_1 виплачено 13 071,40 грн відпускних за червень-липень, 08.06.2021 – 6293,33 грн матеріальної допомоги на оздоровлення за червень-липень, 16.08.2021 – 1308,57 лікарняних за липень, 27.08.2021 – 1331,51 грн – лікарняних за другу половину серпня 2021 року та 9195,87 відпускних і грошової вихідної допомоги, а 28.09.2021 – 2 340,64 лікарняних за червень і серпень-вересень 2021 року, що разом становить 33 541,32 грн.
Крім того, за рахунок Фонду соціального страхування позивачці 05.10.2021 року виплачено лікарняні за липень 2021 в розмірі 785,14 грн, 26.10.2021 – 798,90 грн лікарняних за серпень 2021 року та 11.11.2021 – 5 814,80 лікарняних за червень-вересень 2021 року, що в сумі складало 7 398,84 грн.
Тобто фактично ОСОБА_1 здійснено виплати в розмірі 40 940,16 грн, що відповідає сумі, зазначеній в довідці про доходи №5 від 16 грудня 2021 року, на яку вона посилалась, обґрунтовуючи розмір належної їй заробітної плати.
Крім того, оскільки рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2022 року, яке набрало сили згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2022 року, змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 22.08.2021 на 10.09.2021 Добровлянський ліцей 25 березня 2021 року здійснив їй виплату заробітної плати за 1 день та 1 день перебування на лікарняному. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що вказані виплати здійснені ліцеєм в зв`язку зі зміною дати звільнення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 25 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Суд враховує, що повний розрахунок з ОСОБА_1 проведено після зміненої судом дати її звільнення. Разом з тим позивачка раніше не зверталась до Добровлянського ліцею з вимогою про проведення повного розрахунку, що вона підтвердила в судовому засіданні. Також ОСОБА_1 зазначила, що кошти за період тимчасової непрацездатності та виплачені їй після звільнення не стосуються позовних вимог. Натомість, не змогла пояснити, які кошти вона вважає недоплаченими їй при звільненні.
Затримку у виплаті окремих сум поза датою звільнення представниця ліцею пояснила тим, що їх бухгалтерія подає на опрацювання відповідні виплати в фінансовий відділ Новицької сільської ради, який здійснює їх перерахунок. Самостійно адміністрація ліцею коштами не розпоряджається. Також зазначила, що листки непрацездатності автоматично формуються та надсилаються в електронний кабінет роботодавцю. 
Доводи позивачки щодо розміру невиплачених, на її думку, сум, які змінювались в суді першої та апеляційної інстанції, суд вважає суперечливими. Як свідчать матеріали справи, з ОСОБА_1 . Добровлянським ліцеєм повністю проведений розрахунок 28.09.2021 року виплатою лікарняних, затримку отримання яких позивачка не відносить до підстав заявленого позову. 
Колегія суддів зауважує, що допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 7 398,84 грн виплачена ОСОБА_1 за рахунок Фонду соціального страхування у жовтні-листопаді 2021 року у розумінні статті 116 КЗпП України не є виплатою, яка належить працівнику від підприємства. Указану частину допомоги по непрацездатності роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику негайно після перерахування указаної суми Фондом. Відповідно на Добровлянський ліцей як роботодавця не може бути покладена відповідальність на підставі статті 117 КЗпП України за несвоєчасне проведення розрахунку у вказаній сумі.
Посилання апелянта на довідку про заробітну плату (дохід) (а.с. 4), не може свідчити, що станом на день звільнення позивачці неправильно нараховувався дохід. Вказана довідка не містить дати видачі, а визначені в цій сумі кошти заробітної плати за червень-серпень 2021 року, є меншими, ніж у довідці №5 від 16 грудня 2021 року про доходи, довідці про нарахування і виплати по звільненій особі за період з червня по листопад 2021 року, а також з зведених відомостей розподілу витрат.
Оскільки матеріалами справи підтверджується проведення повного розрахунку із позивачкою в сумі, визначеній у довідці №5 від 16 грудня 2021 року про доходи, на яку вона посилалась звертаючись до суду, то не встановлено підстав для відповідальності адміністрації ліцею за несвоєчасну виплату належних звільненому працівникові сум та стягнення середнього заробітку за час затримки.
Покликання позивачки, що судом не витребувано довідки про доходи за 2019-2021 року форми 192 як підставу для скасування рішення колегія відхиляє. 
Так, ухвалою Калуського міськрайонного суду від 04 травня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання директора ліцею надати відомості на заробітну плату з її підписом за 1993, 1994, 1995 роки, а також довідку про доходи за 2019, 2020, 2021 роки. При цьому суд вірно зазначив, що відомості про заробітну плату за 1993, 1994, 1995 роки та довідка про доходи за 2019 та 2020 роки не стосується предмета доказування.
Крім того, всупереч вимог ч. 2 ст. 84 ЦПК України позивачкою не долучено доказів вжиття заходів для отримання довідок про заробітну плату самостійно, а також причини неможливості самостійного отримання довідки про доходи за 2021 рік. Не здобуто таких і в суді апеляційної інстанції.
Посилання позивачки на незаконність надання їй щорічної відпустки з 01.06.2021 колегія відхиляє, оскільки вказане не було предметом позовних вимог в суді першої інстанції.
За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, та що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального чи матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання.        Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 04 травня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        В.А. Девляшевський
Судді:                                                                                 І.О. Максюта
                                                                       В.Д. Фединяк

Повний текст постанови виготовлено 05 вересня 2022 року