Справа № 466/6830/21                                Головуючий у 1 інстанції: Ковальчука О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1609/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Салати Я.І., без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просила суд ухвалити рішення, котрим стягувати з ОСОБА_1 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень) щомісячно, починаючи з дня подачі позову – з 28 липня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 січня 2010 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 , який зареєстрували у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №90 та видано свідоцтво про шлюб.
У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 лютого 2014 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року, шлюб між нею та відповідачем розірвано.
Вказувала, що дитина проживає разом з нею і вона несе всі витрати на дитину, бере участь у фізичному та психологічному розвитку дитини. В свою чергу батько дитини періодично надає певні кошти на утримання дитини, проте така фінансова допомога є незначною.
Також зазначала, що вони з відповідачем не досягли жодних домовленостей щодо того, в який спосіб останній буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною, а її матеріальний стан не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини.
Крім того, звертала увагу на те, що стан здоров`я дитини є таким, що потребує постійних витрат на лікування, зокрема сам відповідач завдає значних психологічних та психічних травм спільній малолітній дитині, оскільки під час кожного візиту з`ясовує стосунки, висловлює претензії та скандалить, дитина потребує психотерапії та іншого лікування, на що необхідні значні суми коштів. 
Вказувала, що лише впродовж останніх півроку дитина хворіла на гайморит, коронавірус, аденоїдит, інші ГРЗ, пульпіт, у зв`язку з чим позивачем були понесені витрати у розмірі понад 30 000 грн. на візити до лікарів, ліки та аналізи. Окрім того, дитина потребує постійного лікування нічного енурезу, алергії та аденоїдиту, що зумовлює постійні поточні витрати на лікування, реабілітацію на морі більше 3 тижнів;
Стверджувала, що відповідач є здоровим молодим чоловіком, який працює на кількох роботах, проблем зі здоров`ям не має, матеріальне становище платника аліментів: хороше, оскільки відповідач працевлаштований офіційно, а також має значні неофіційні заробітки. Зокрема, відповідач офіційно працевлаштований та працює доцентом у Львівському державному університеті внутрішніх справ МВС України на посаді доцента кафедри адміністративно-правових дисциплін Інституту права Львівського державного університету внутрішніх справ та крім того, здійснює фактичну підприємницьку діяльність шляхом продажу тренажерів, автомобільних титанових дисків, шин, меблів, побутової техніки, побутової хімії та іншого майна, які купує за кордоном і перепродає в Україні. Також на замовлення знаходить і приганяє з-за кордону автомобілі клієнтам. 
Звертала увагу, що розмір щомісячного доходу відповідача від такої фактичної підприємницької діяльності становить мінімум 3000 Євро на місяць, крім цього останній має Мікроавтобус Volkswagen Сrafter номерний знак: НОМЕР_2 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 . Цей транспортний засіб використовується відповідачем для поїздок закордон для купівлі товару з метою його перепродажу в Україні.
Також зазначала, що два автомобілі відповідачем було придбано під час перебування у шлюбі за спільні кошти, але відповідач без її згоди зареєстрував ці автомобілі на свою матір - ОСОБА_4 ( автомобіль легковий Volkswagen Passat 2011 року випуску, сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 19.06.2015 року, номерний знак: НОМЕР_6 , автомобіль легковий Scoda Octavia TDi НОМЕР_7 , 2012 року випуску, загальний легковий хетчбек-В, номер кузова: НОМЕР_8 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана відповідачем 19.11.2019 року, загальною площею 68.8 м2 за 1084 990 грн., однак право власності відповідач, знову ж таки, зареєстрував на свою матір - ОСОБА_5 . Звертає увагу, що відповідач фактично проживає у цій квартирі, сплачує рахунки за комунальні послуги за цією адресою.
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 червня 2022 року позов задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_10 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5500,00 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня подачі позову – з 28 липня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_9 ) в доход держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.(дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що він добровільно виконував свій обов`язок щодо утримання сина як під час перебування у шлюбі з позивачкою, так і після його розірвання.
Зокрема зазначає, що в 2020 році протягом семи місяців оплачував перебування сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у приватній дитячій установі, надавав позивачці кошти на придбання меблів до кімнати сина.
Вказує, що покликання ОСОБА_2 на те, що він здійснює підприємницьку діяльність, дохід від якої щомісяця перевищує 3 000 євро нічим не підтверджені, а копія закордонного паспорта, яка була надана позивачкою у судовому засіданні є неналежним доказом по справі.
Вважає, що судом першої інстанції не було враховано розмір його офіційної заробітної плати, а також те, що на даний час він перебуває у іншому шлюбі і забезпечує іншу дочку ОСОБА_8 , оскільки його нова дружина ОСОБА_9 на даний час не працює, а здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.
Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 червня 2022 року змінити, визначивши розмір аліментів, який підлягає до стягнення щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2 000 грн. 
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03 листопада 2022 року, є дата складення повного судового рішення – 14 листопада 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 30 січня 2010 року  ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_11 ( Т.1, а.с. 11).
За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 лютого 2014 року (Т. 1 а.с. 12)
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 10).
Відповідно до довідки від 01 листопада 2021 року, виданої Львівським ДУВС, ОСОБА_6 займає посаду доцента Львівського ДУВС та загальна сума доходу за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року становить 106698,58 грн., а з вересня 2021 по лютий 2022 року загальна сума доходу становить 121876,56грн.( Т. 2, а.с.25-26).
Згідно довідки про доходи №4/8-139 від 19.08.2021 року, виданої Львівським ДУВС, ОСОБА_1 працював у Львівському ДУВС, займав посаду доцента та загальна сума доходу за період з серпня 2020 року по липень 2021 року становить 59674,65 грн. (Том. 1 , а.с.38).
У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_12 від 20 січня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 являється також батьком дитини від нового шлюбу, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1, а.с,39 ).
Згідно відповіді з ГУ ДПС у Львівській області від 09 листопада 2021 року на виконання ухвали суду, ОСОБА_1 не перебуває на податковому обліку в Сокальській державній податковій інспекції ГУ ДПС у Львівській області як фізична особа- підприємець ( Т. 1, а.с.87).
Крім того, з копії закордонного паспорта відповідача ОСОБА_1 вбачається, що останній систематично перетинає кордон з Республікою Польща (Т. 2, а.с.19-24).
В судовому засіданні встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю, відповідач проживає окремо та періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини.
Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, весь тягар щодо утримання дітей лежить на позивачу, тому у нього є підстави для звернення до суду з відповідним позовом.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.
Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.
На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 180 Сімейного кодексу України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.
Судом враховано, що регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. 
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував вік дитини та потреби на його утримання, стан його здоров`я, матеріальне становище відповідача, а також однаковий обов`язок обох батьків утримувати дітей та дійшов обґрунтованого висновку, про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5500,00 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня подачі позову – з 28 липня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття.
Визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання сина з урахуванням його віку та потреб, а також майнового стану відповідача є мінімально достатнім для забезпечення їм належних умов для життя.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 має на утриманні дочку ОСОБА_8 , яка народилась після в іншому шлюбі позивача, після розірвання шлюбу з позивачкою не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання свого малолітнього сина ОСОБА_3 .
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, крім офіційних доходів, одержаних за основним місцем роботи у Львівському ДУВС, згідно виписок по рахунках ОСОБА_1 за період 2019 по 2021 року, наданих АТ КБ «ПриватБанк» вбачаються надходження коштів на карту відповідача ОСОБА_1 за період 2019 по 2021 років у значних сумах, які в сукупності становить близько 1, 4 млн. гривень (Т. 1, а.с.91-264).
Вказане підтверджує наявність у ОСОБА_1 , інщих необлікованих доходів, які в рази перевищують середню заробітну плату в Україні, відтак стягнення аліментів в розмірі 2000 грн., які добровільно погоджується платити, є очевидно заниженою сумою та не буде сприяти належному забезпеченню дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.