Справа № 462/8120/20                                Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3123/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       18 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючої - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М. 
                        секретаря Матяш С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року у складі судді Ліуша А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, приватного виконавця Меленчука Володимира Ігоровича, з участю третіх осіб ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» про зняття арешту, -
встановив:
У грудні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ  України у Львівській області, приватного виконавця Меленчука В.І., з участю третіх осіб  ОСОБА_2 , ТзОВ «ФК «Укрфінансгруп» про зняття арешту з майна.
В обґрунтування позову покликалася на те, що 05 жовтня 2020 року на електронних торгах вона придбала автомобіль марки CHEVROLET Evanda, 2004 року випуску, колір чорний, кузов № НОМЕР_1 , тип ТЗ-легковий седан-В, реєстраційний № НОМЕР_2 , на підставі поданих Залізничним відділом ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) документів в рамках зведеного виконавчого провадження АСВП №60136054 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, якому належав реалізований автомобіль. 
Оскільки транспортний засіб підлягає державній реєстрації, ОСОБА_1 звернулась до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області для реєстрації автомобіля на своє ім`я, де отримала відповідь про наявність в базі даних відомостей про арешти придбаного автомобіля.
Вона дізналася, що на даний час існують наступні арешти та /або заборони на відчуження придбаного транспортного засобу накладені: Залізничним ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, від 22 квітня 2019 року, сума стягнення 407476,06 грн., ВП 58968135; Слідчим відділом Залізничного РВ ЛМУ, від 05 лютого 2008 року вих. № 16/14-855, по кримінальній справі № 140-0957; Приватним виконавець Меленчук В.І., від 09 жовтня 2020 року, сума стягнення 169939,84 грн, ВП 63260346. 
Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження №58968135 (боржник ОСОБА_2 ) завершено, водночас арешт не був знятий.
На даний час також залишається арешт слідчого відділу Залізничного РВ ЛМУ від 05.02.2008 р.№16/14-855 у кримінальній справі №140-0957 та арешт накладений на підставі постанови приватного виконавця Меленчука В.І. від 09 жовтня 2020 року в рамках виконавчого провадження №63260346, яка була винесена вже після оголошення ОСОБА_1 05.10.2020 переможцем конкурсу. Просила зняти арешт, накладений на даний автомобіль.
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, приватного виконавця Меленчука Володимира Ігоровича, з участю третіх осіб ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» про зняття арешту - відмовлено.
Рішення оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального і матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Суд дійшов необґрунтованих висновків, що не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування вимог покликається на те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання про витребування доказів, обмеживши її право на судовий захист та на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, суд не витребував копії постанови про арешт майна слідчого відділу Залізничного РВ ЛМУ від 05.02.2008 року №16-14/855 у кримінальній справі №140-0957, копії постанови про закриття кримінальної справи №140-0957 та копії інших документів кримінальної справи, які мають відношення до арешту автомобіля марки CHEVROLET Lacetti, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , копії постанови про відкриття виконавчого провадження №63260346 та постанови про арешт майна боржника від 09.10.2020 у виконавчому провадженні №63260346. 
Вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що позивач зверталась до відповідачів Залізничного відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з проханням зняти арешт та транспортний засіб, а також, що їй було у будь-якій формі у цьому відмовлено.
Зважаючи на положення ст.ст. 16, 391 ЦК України, статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також на те, що накладення арешту на автомобіль порушує право позивачки на користування та розпорядження ним, звернення з позовними вимогами щодо зняття арешту з автомобіля без попереднього звернення до виконавця є законним способом захисту права власності. 
Подібні правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 661/624/16-ц, Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 922/1334/17, від 02.10.2018 у справі № 916/3108/17, від 05.03.2019 у справі № 903/206/18, від 30.09.2019 у справі №908/1532/18, які не були враховані судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення. 
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінки тим обставинам, що у межах кримінальної справи № 140-0957, де слідчим накладено арешт на належний їй транспортний засіб, позивачка не набувала процесуального становища підозрюваної, обвинуваченої, тому не була наділена процесуальним правом ініціювати питання про звільнення автомобіля з-під арешту та звертатись з цього питання до слідчих органів. 
Звертає увагу також на те, що суд відмовляючи у знятті арешту на транспортний засіб CHEVROLET Lacetti, 2005 року випуску, колір чорний, кузов № НОМЕР_3 , тип ТЗ-легковий седан-В, реєстраційний № НОМЕР_4 , не звернув уваги, що позивачка звернулась з позовом про зняття арешту з CHEVROLET Evanda, 2004 року випуску, колір чорний, кузов № НОМЕР_1 , тип ТЗ-легковий седан-В, реєстраційний № НОМЕР_2 , а це різні транспортні засоби. 
З наведених підстав, просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року, справу направити на новий розгляд. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Учасники справи в судове засідання 18 жовтня 2022 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційного скарги виходячи з такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК У країни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що арешти у відкритих Залізничним ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області 22 квітня 2019 року ВП 58968135 про стягнення 407476,06 грн, а також слідчим відділом Залізничного РВ ЛМУ від 05 лютого 2008 року вих. 16/14/855 по кримінальній справі №140-0957 підлягають скасуванню державним виконавцем чи органом, який наклав такий арешт. Щодо арешту накладеного приватним виконавцем Меленчук В.І. у ВП 63260346 про стягнення з ОСОБА_2 152483,12 грн. та 1644,83 грн. судових витрат, то суд виходив з того, що на даний час вживаються виконавчі дії, а тому арешт не може бути скасованим. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Разом із тим, відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших  осіб,  завдати  шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Судом встановлено, що 05 жовтня 2020 року ДП «Сетам» проведено електронний аукціон з продажу транспортного засобу марки Chevrolet Evanda, колір чорний, рік випуску 2004, державний номер НОМЕР_2 , №VIN НОМЕР_1 на підставі поданих Залізничним відділом ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) документів в рамках зведеного виконавчого провадження АСВП №60136054 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, якому належав реалізований автомобіль.
В результаті аукціону позивачку ОСОБА_1 визнано переможцем, на підставі чого сформовано Протокол проведення електронних торгів № 505095.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження).
Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18) правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
На підставі зазначеного протоколу № 505095 про проведення електронних торгів, головним державним виконавцем Залізничного відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів) складено Акт від 21.10.2020 року про проведені електронні торг, який затверджений начальником відділу. В Акті зазначено, що кошти в розмірі 63 083,80 грн. за придбане нерухоме майно – автомобіль марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в. чорного кольору № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 перерахувала в повному обсязі на депозитний рахунок Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що стверджується випискою з рахунку, відкритого в УДКСУ у Залізничному районі м. Львова про зарахування 13.10.2020. Даний акт є підставою для подальшого оформлення права власності на вищезазначене майно. 
22 жовтня 2020 року, придбаний автомобіль фактично передано позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується актом видачі майна переможцю електронних торгів від 22 жовтня 2020 року.
Отже, згідно з матеріалами справи, у ОСОБА_1 виникло право власності на спірний автомобіль, однак вона не може здійснити його державну реєстрацію за собою, у зв`язку з наявністю обтяжень. 
Згідно із п. 4 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 (далі – Порядок) після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронного аукціону) на підставі протоколу про проведення електронного аукціону та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронного аукціону (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведений електронний аукціон. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведений електронний аукціон у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.
Начальник відповідного відділу державної виконавчої служби має затвердити акт про проведений електронний аукціон не пізніше наступного робочого дня після його подання виконавцем.
Відповідно до п.8 розділу Х Порядку, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує право власності на придбане майно.
Звертаючись до суду 18.12.2020 позивачка ОСОБА_1 зазначала, що із реєстру виконавчих проваджень в АСВП вбачається, що виконавче провадження №58968135, в межах якого накладено арешт на автомобіль марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в. чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , завершено, однак арешт із вказаного автомобіля не знятий, що випливає із змісту наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській області Спіріч А.В. інформації за вих. 31/13-С-38 від 03.12.2020. 
Водночас, згідно із п. 7 розділу Х Порядку не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/надсилання акта про проведений електронний аукціон переможцю всі арешти та заборони, накладені органами державної виконавчої служби (приватними виконавцями), з такого майна знімаються виконавцем (крім арешту, накладеного на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову). Копії постанови виконавця про зняття арешту з реалізованого майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення переможцю та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
Згідно із положеннями ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Разом з тим, з досліджених під час апеляційного розгляду копій матеріалів зведеного виконавчого провадження № 60136054, наданих на вимогу суду із Залізничного ВДВС у м. Львові Західного МУМЮ встановлено, що 29.10.2020 головним державним виконавцем Залізничного відділу ДВС у м. Львові Макухіною І.В. винесено постанову про зняття арешту з транспортного засобу марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в., чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , накладеного постановою про арешт майна боржника згідно ВП № 52465241 від 04.10.2016, постановою у ВП №57399626 від 10.10.2018, постановою у ВП№52465241 від 04.10.2016, постановою про арешт майна боржника від 17.03.2008 вих №3267, постановою про арешт майна боржника від 21.08.2013 вих. № В2/17261, виконавчий лист від 21.06.2013 № 1309/8181, поставною про арешт майна боржника ВП №52465241 від 04.10.2016, що належить божнику ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діями наслідками.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 тощо.
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
На переконання колегії суддів, оскільки 29.10.2020 головним державним виконавцем Залізничного відділу ДВС у м. Львові Макухіною І.В. винесено постанову  про зняття арешту з транспортного засобу марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в., чорного кольору  №VIN  НОМЕР_1 , реєстраційний номер  НОМЕР_2 , позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, відтак до задоволення такі вимоги не підлягають.
Щодо арешту, накладеного приватним виконавцем Меленчук В.І. у виконавчому провадженні № 63260346, яке відкрито постановою від 09.10.2020 відносно ОСОБА_2 , то колегія суддів виходить з такого.
Як встановлено судом першої інстанції 12 квітня 2011 року Залізничним районним судом м. Львова прийнято заочне рішення по справі № 2-1264/11, яким позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/08-5/3208-ф від 19 липня 2005 року у розмірі 152483,12 грн. та 1644,83 грн. судових витрат.
18 квітня 2019 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова по справі № 2-1264/11 замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТзОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП». 
02 червня 2020 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова по справі № 2-1264/11 поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
09 жовтня 2020 року приватним виконавцем Меленчук В.І. відкрито виконавче провадження № 63260346 відносно ОСОБА_2 щодо заборгованості за кредитним договором №. 014/08-5/3208-ф від 19 липня 2005 року у розмірі 152483,12 грн. та 1644,83 грн. судових витрат.
Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. від 09.10.2020 у ВП № 63260346 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 169939,84 грн.
Водночас, за кредитним договором № 014/08-5/3208-ф від 19 липня 2005 року знаходиться заставне майно автомобіль марки CHEVROLET Lacetti, 2005 року випуску, колір чорний, кузов № НОМЕР_3 , тип ТЗ-легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований у Яворівському МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 , виданого Яворівським МРЕВ ДАІ ЕУМВС України 19 липня 2005 року.
У відзиві на позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» звернуло увагу на те, що немає жодного відношення до транспортного засобу марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в. чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , при цьому, оскільки на теперішній час відносно автомобіля марки CHEVROLET Lacetti, 2005 року випуску, колір чорний, кузов № НОМЕР_3 , тип ТЗ-легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_4 здійснюються певні виконавчі дії щодо розшуку ТЗ, який перебуває у заставі ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», відтак арешт на цей автомобіль не може бути знятий,
Ураховуючи те, що автомобіль марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в. чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 був реалізований на електронних торгах і право власності перейшло до переможця торгів, відтак реєстрація обтяження спірного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватним виконавцем ОСОБА_5 є неправомірною та такою, що обмежує право власності позивача.
Тому висновок суду про те, що у виконавчому провадженні відкритому 09.10.2020 приватним виконавцем Меленчук В.І. на даний час вживаються виконавчі дії з метою його примусового виконання, що позбавляє суд скасувати арешт, є помилковим. 
Суд першої інстанції в достатній мірі не врахував, що арешт на належний позивачу на праві власності автомобіль, накладено приватним виконавцем Меленчук В.І. 09 жовтня 2020 року, вже після придбання ОСОБА_1 05 жовтня 2020 року на законних підставах спірного автомобіля, порушує право власності останньої. 
Колегія суддів зауважує, що накладений приватним виконавцем Меленчук В.І. 09 жовтня 2020 року арешт на рухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , вже не забезпечує належних гарантій виконання рішення у справі, а лише створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому транспортним засобом.
Відтак, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця Меленчука Володимира Ігоровича про зняття арешту на автомобіль марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в. чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 необхідно скасувати, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення такої вимоги.
Щодо арешту на транспортний засіб, накладений слідчим відділом Залізничного РВ ЛМУ, від 05 лютого 2008 року вих. № 16/14-855, по кримінальній справі № 140-0957 то колегія суддів виходить з такого.
З досліджених матеріалів кримінальної справи № 140-0957, які надані на вимогу апеляційного суду із відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НПу Львівській області встановлено, що 17.01.2007 слідчим Залізничного РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області Бук Р.А., на підставі звернень громадян ОСОБА_6 і ОСОБА_7 порушено кримінальну справу № 140-0957, у якій визначено кримінально-правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 190 КК України.
У подальшому, 04.02.2008 слідчим СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Коханюк Т.С. винесено постанову про накладення арешту на майно, зокрема транспортні засоби ОСОБА_4 , серед яких автомобіль марки Chevrolet Evanda, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Під час розслідування вказаної кримінальної справи жодній особі обвинувачення не пред`являлося. 
За наслідками досудового розслідування 02.11.2012 слідчим Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Виздрик Б.Г. прийнято рішення про зупинення досудового слідства на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року) у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила даний злочин.
Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у  справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від   3   липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і  такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року.
Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що  порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за  клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що   в   подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).
Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Беручи до уваги те, що постанова про накладення арешту на майно, зокрема транспортні засоби ОСОБА_4 , серед яких автомобіль марки Chevrolet Evanda, реєстраційний номер НОМЕР_2 , винесена 04.02.2008 слідчим СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Коханюк Т.С., а саме під час кримінальної справи, розпочатої в період дії КПК України 1960 року, таке кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, триває на даний час, відтак позивачка ОСОБА_1 , яка не є учасником кримінального провадження, вправі як власник майна, звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за якою суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим же позовом.
Згідно із частинами першою та другою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на вказане колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зняття арешту з автомобіля марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в. чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладеного слідчим відділом Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області 05.02.2008 в кримінальній справі № 140-0957 закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому позивачці необхідно роз`яснити про її право на судовий захист у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця Меленчука Володимира Ігоровича про зняття арешту на автомобіль марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в. чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 скасувати, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення такої вимоги.
Зняти арешт на автомобіль марки Chevrolet Evanda, 2004 року випуску, чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича від 09.10.2020 у ВП № 63260346.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зняття арешту – скасувати.
Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зняття арешту з автомобіля марки Chevrolet Evanda, 2004 р.в. чорного кольору №VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладеного слідчим відділом Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області 05.02.2008 в кримінальній справі № 140-0957 – закрити. Роз`яснити позивачці ОСОБА_1 право на звернення до суду з такою вимогою у порядку кримінального судочинства.
Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2022 року.

Головуючий                                                 А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк