Дата документу 21.09.2022 Справа № 336/7317/17

Запорізький Апеляційний суд

ЄУН 336/7317/17 Пр. № 22-ц/807/1096/22  	Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2022 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                        Камалової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-6), в якому просила: 
- позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дітей -  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- позбавити ОСОБА_8 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- призначити  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 , піклувальником  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та опікуном ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів щомісяця до повноліття дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;
- стягнути з ОСОБА_4 на свою користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісяця до повноліття дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;
- стягнути з ОСОБА_8 на свою користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісяця до повноліття дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що її рідна сестра ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_4 народила доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюб між ними був розірваний в 2006 році.
В 2011 році ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 народила доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Під час спільного проживання з ОСОБА_8 відповідачка зловживала спиртними напоями, припинила дбати про виховання та утримання дітей.
З травня 2017 року діти відповідачки проживають з позивачкою та перебувають на її вихованні та утриманні.
Відповідачі самоусунулись від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не піклуються та не спілкуються з ними.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Марко Я.Р. (т.с. 1 а.с. 24).
Ухвалою суду першої інстанції провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження (т.с. 1 а.с. 42-43). 
В автоматизованому порядку суддею Галущенко Ю.А. у цій справі замінено суддю Марко Я.Р. у цій справі у зв`язку із перебуванням у відрядженні останньої (т.с. 2 а.с. 94-95). 

Ухвалою суду першої інстанції від 05 січня 2022 року (т.с. 3 а.с. 29-30) провадження у цій справі в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_8 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відповідач помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносини не допускають правонаступництва). 

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2022 року (т.с. 3 а.с. 40-56) позов ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.
Позбавлено  ОСОБА_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позбавлено  ОСОБА_4 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Призначено ОСОБА_3 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та опікуном над малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 14.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2017 року і до досягнення повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2017 року і до досягнення повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_4  на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 14.12.2017 року і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Стягнуто з  ОСОБА_4  на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2017 року і до досягнення повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 960,00 грн. з кожного.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично лише в частині задоволення позовних вимог позивача і лише в їх частині до відповідача  ОСОБА_1 ), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 62-71) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та винести нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 3 а.с. 72).
Ухвалою апеляційного суду клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції задоволено, звільнено останню від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 03 лютого 2022 року (т.с. 3 а.с. 76), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 3 а.с. 77) з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Розгляд цієї справи, призначений на 27 квітня 2022 року, не відбувся та був відкладений через відпустку судді-доповідача (т.с. 3 а.с. 103,109). Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 31 серпня 2022 року о 17.50 годині, не відбувся через зміну часів роботи Запорізького апеляційного суду до 16.00 години під час дії воєнного стану в Україні (т.с. 3 а.с.118), та був перепризначений на 21 вересня 2022 року (т.с. 3 а.с. 119).
Від представника органу опіки та піклування ОСОБА_9 у цій справі надійшла заява (т.с. 3 а.с. 126), в якій остання просила прийняти рішення на розсуд суду, з урахуванням висновку районної адміністрації Запорізької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, а також враховуючи інтереси дітей. 
Відповідачем ОСОБА_1 через канцелярію надано апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи акт Відділу по Шевченківському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 26.04.2022 року обстеження умов її проживання (т.с. 3 а.с. 141-142). 
У дане судове засідання повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ЦПК України (т.с. 3 а.с. 139) відповідач ОСОБА_4 не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав. 
Апеляційний суд не визнавав обов`язковою явку відповідача ОСОБА_4 у цій справі.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Апеляційним судом встановлено, що апеляційне провадження у цій справі відкрито 03 лютого 2022 року (т.с. 3 а.с. 76).
При вищевикладених обставинах на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю відповідача ОСОБА_4 за присутністю позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_1 , представника останньої - адвоката Коломоєць І.В. (т.с. 3 а.с. 66) та представника третьої особи, як органу опіки та піклування, - Сінгурової Т.А. (т.с. 3 а.с. 127).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, які з`явились, у тому числі:
- позивача ОСОБА_3 , яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що вона просила влаштувати дітей тимчасово на час розгляду цієї справи до неї, оскільки вони залишились без батьківського догляду, житла, їжі, одягу, їх мати, зловживаючи спиртними напоями, пішла жити до свого співмешканця у 2017 році, їх із собою жити не забрала, їй - позивачеві просто стало жаль цих трьох дітей сестри, оскільки їх бабуся звернулась до органу опіки та піклування з метою влаштувати дітей до дитячого будинку, оскільки не має можливості в силу свого віку, здоров`я та майнового стану їх утримувати сама; вона - позивач, дітей проти їх матері (відповідача) не налаштовувала, вони самі не бажають із своєю матір`ю спілкуватись; відповідач ОСОБА_1 грошей на дітей з 2017 року їй - позивачеві на утримання трьох дітей не надавала, налагодити контакт (відносини) з дітьми відповідач ОСОБА_1 не намагалася, діти з 2017 року були забезпечені нею - позивачем всім необхідним, у неї є своя доросла дочка, яка живе окремо, та чоловік, трикімнатна квартира, всім вистачає місця у квартирі; доказів того, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на наркологічному обліку через вживання спиртних напоїв вона надати не може; діти допитувались у суді першої інстанції, з`ясовувалась їх думка, вони підтримують задоволення позову у цій справі, тим більш, що старша дочка за час розгляду цієї справи вже стала повнолітньою і відносно неї судом було вирішено питання лише про аліменти за час з дати подачі позову і до досягнення нею повноліття, 
- відповідача ОСОБА_1 та представника останньої - адвоката Коломоєць І.В., які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що відповідач ОСОБА_1  з 2017 року мешкає у трикімнатній квартирі без реєстрації шлюбу з однім і тим самим чоловіком, який на теперішній час надав згоду на те, щоб її всі діти мешкали разом із ними у цій квартирі, на підтвердження цього сьогодні апеляційному суду ними для долучення до матеріалів цієї справи був наданий акт органу опіки та піклування від 26.04.2022 року про обстеження квартири; відповідач ОСОБА_1 бажає, щоб її діти жили із нею не через стягнення з неї аліментів, вона не мала можливості спілкуватись із дітьми з 2017 року, оскільки позивач - її сестра налаштовували її дітей проти неї, відповідач ОСОБА_1 працює на теперішній час кухарем, має дохід біля 7000,00 грн. на обліку у нарколога не перебуває, спиртними напоями не зловживає, купляла деякі речі дітям з 2017 року, але надати будь-яких письмових доказів на підтвердження викладеного для долучення до матеріалів цієї справи не може, 
- представника Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування, - Сінгурової Т.А., яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що підтримує викладене у висновку органу опіки та піклування, просить врахувати насамперед інтереси дітей та залишити без змін рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав відповідачів у цій справі, 
перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_3 у цій справі частково, керувався ст.ст. 150, 164, 165, ч.3 ст.179, 180 - 183, 191, 243 СК України, ст. 60 ЦК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265, 354,355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позову позивача у цій справі в частині його задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є дітьми відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т.с. 1 а.с. 7-9).
Батько дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_4 тривалий час мешкає окремо від дітей, батько ОСОБА_7 - ОСОБА_8 помер, фактично діти до травня 2017 року мешкали разом з матір`ю відповідача ОСОБА_1 .
Згідно з актом обстеження умов проживання від 19.07.2017 року, складеного спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, за адресою АДРЕСА_1 , мають постійне місце реєстрації ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (мати та батько сторін у справі), відповідачка ОСОБА_1 , її діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Зі слів  ОСОБА_10 , ОСОБА_1 з трьома дітьми не мешкає за даною адресою протягом місяця, в квартирі відключено газо- та електропостачання за борги, в наявності водопостачання (т.с. 1 а.с.16).
На підставі наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 25.01.2018 року, дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , взято на облік, як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах (т.с. 1 а.с. 128).
Прийняттю такого наказу передувало внесення подання від 18.01.2018 року головного спеціаліста служби у справах дітей відділу по Шевченківському району, з викладенням обставин про те, що діти ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , батьками яких є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 наразі з жодним із батьків не мешкають, звернулись із проханням до рідної тітки ОСОБА_3 прийняти їх на проживання в свою родину за адресою АДРЕСА_2 , так як у них дуже часто виникають сварки з матір`ю, яка зловживає алкогольними напоями, а батьки дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_8 взагалі не приймають участі у вихованні дітей (т.с. 1 а.с.158).
За змістом характеристики, наданої учбовим закладом Запорізька загальноосвітня школа I-III ступенів № 4 від 07.08.2017 року № 312, оформленням дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_13 до навчального закладу займалась мати - ОСОБА_1 . Мати школу/батьківські збори не відвідує, шкільним життям не цікавиться, з вчителями в контакт не вступає (т.с. 1 а.с. 15).
Відповідно до відповіді КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» від 29.06.2017 року № 290/01-19.1, діти не перебувають на диспансерному обліку, зі слів бабусі ОСОБА_10 , мати ОСОБА_1 з трьома дітьми мешкає разом зі своєю сестрою ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 . У разі хвороби дітей за медичною допомогою до лікаря педіатра дільничного звертається мати або старша донька (т.с. 1 а.с. 160).
Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_5  пояснила, що вона є старшою донькою ОСОБА_1 , з якою не мешкає з травня 2017 року, на теперішній час з братом ОСОБА_6 та сестрою ОСОБА_7 проживає у тітки ОСОБА_3 за власним бажанням, усвідомлено, оскільки саме тітка створила для них належні умови. Прийняттю такого рішення передувала поведінка її матері ОСОБА_1 , яка після народження молодшої доньки ОСОБА_7 почала гуляти, уходила з дому на 4-5 днів, кидаючи дітей без нагляду, не готувала їм їсти, не купувала одягу та взуття, гроші, які отримувала на дітей,витрачала на власні потреби, не сплачувала внески у школу,тому діти не брали участі у загальних святкових подіях. Виховання ОСОБА_14 відповідачка фактично переклала на свідка, яка замінила їй матір, ходила з сестрою у лікарню під час хвороби, не відвідувала занять у школі, доглядаючи сестру у разі відсутності матері. Під час тривалої відсутності відповідачки вдома, діти вимушені були уходити жити до тітки ОСОБА_3 , куди відповідачка згодом з`являлася напідпитку, сварила дітей, щоб вони не розповідали про умови свого життя, звинувачувала у тому, що вони заважають їй влаштувати особисте життя. У травні 2017 року ОСОБА_1 пішла жити до співмешканця, дітей залишила у квартирі з бабусею, їсти їм було нічого, бабуся викликала поліцію та написала заяву до органу опіки, відповідачка весь цей час пиячила. Коли після чергової сварки з відповідачкою бабуся всіх вигнала з квартири, відповідачка перебувала у співмешканця, а діти вночі сиділи на сходах у під`їзді, після чого пішли до тітки ОСОБА_3 , яка прийняла їх мешкати у свою сім`ю. Відповідачка протягом з травня 2017 року не намагалася повернути дітей, за 2017 рік свідок випадково бачила її двічі на вулиці, адреси мешкання відповідачка дітям не повідомляла та до себе не запрошувала, а на прохання дати якісь гроші, щоб купити необхідне до школи, допомогти ОСОБА_3 їх утримувати, відповіла, що грошей не має. Тітка ніколи не налаштовувала їх проти матері, проте саме завдяки ОСОБА_3 вони наразі мають нормальні умови проживання та все необхідне, не бажають спілкуватись з рідною матір`ю, яка ніколи не проявляла до них любові на турботи.
Свідок ОСОБА_6  допитаний у суді першої інстанції за участю педагога ОСОБА_15 в суді показав, що свого батька ОСОБА_4 він не знає взагалі, його мати ОСОБА_1 ще під час вагітності ОСОБА_14 почала вживати спиртне, після народження ОСОБА_14 пити стала більше, фактично молодшу сестру виховувала старша сестра ОСОБА_5 . В той період часу у них не було, що їсти, мати не купувала продукти харчування, приходила додому п`яна, чим могла, підгодовувала бабуся, діти голодували. Одягу та взуття мати їм не купувала, те, що вони доношували, їм віддавали знайомі. Коли з квартири, де вони мешкали з матір`ю, їх вигнала бабуся, відповідачка пішла, залишивши дітей самих, вони переночували у подруги матері, потім до вечора сиділи на сходах, згодом пішли до тітки, де мешкають до теперішнього часу. З матір`ю за весь цей час вони майже не бачилися, одного разу з ОСОБА_5 пішли до неї на роботу просили дати грошей допомогти тітці зібрати їх у школу, проте мати грошей не дала. Одного разу він побачив матір у школі, підійшов до неї, проте остання лише запитала, що йому потрібно. Відносини з матір`ю склалися недоброзичливі через її пияцтво, тітка про матір ніяк не відгукується, за власний кошт купує все, що їм потрібно.
Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17  пояснила, що з ОСОБА_1 знайома багато років, остання не забезпечувала дітей нормальними умовами проживання, зловживала алкоголем, дітей залишала без нагляду, наразі тітка забезпечує дітей одягом, всім необхідним до школи, підтримує їх розвиток. На теперішній час сестри не спілкуються, ОСОБА_3 взагалі не згадує про ОСОБА_2 , діти живуть з нею у достатку, акуратні, ввічливі.
З вищенаведеного судом першої інстанції встановлено, що з травня 2017 року діти відповідачки мешкають окремо від матері, у сім`ї тітки, куди вони були влаштовані тимчасово через те, що опинилися у складних життєвих умовах, оскільки за місцем реєстрації для них не були створені належні умови проживання, діти були позбавлені нагляду, достатнього харчування, з боку матері до них не виявлялось належної турботи.
Показання вказаних вище свідків узгоджуються з поясненнями позивачки про фактичні умови проживання та виховання дітей у сім`ї з матір`ю та обставини, за яких вони з травня 2017 року мешкають у її сім`ї, а також із змістом інших письмових доказів про підстави тимчасового влаштування дітей у сім`ю позивачки.
При цьому свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували будь-який вплив на них збоку позивачки та наголошували на тому, що негативні відносини між ними та відповідачкою, яка є їх матір`ю, склалися з вини останньої, через спосіб її життя та ставлення до виховання дітей.
Підстав критично оцінювати показання згадуваних вище свідків у цій справі судом першої інстанції правильно не було встановлено, жодними об`єктивними даними довіра до їх показань не підірвана, а зміст показань нічим не спростований.
Судом першої інстанції були перевірені заперечення відповідачки проти позову та за її клопотанням допитані свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_20  суду першої інстанції пояснила, що діти проживають у рідної тітки ОСОБА_3 , оскільки їх разом з ОСОБА_2 з квартири вигнала матір ОСОБА_2 , а останній нікуди було їх забрати. Після того, як їх вигнали з квартири, діти прийшли до неї переночували одну ніч, а ОСОБА_2 шукала житло. В той період часу ОСОБА_2 випивала, але діти були нагодовані, одягнуті, були чисті, зібрані до школи, ОСОБА_2 давала їм гроші. Вказує, що сестри ОСОБА_2 та ОСОБА_3 часто сваряться, їй відомо, що  ОСОБА_2 перестала вживати спиртне.
Свідок ОСОБА_11  в суді першої інстанції пояснив, що позивачка та відповідачка є рідними сестрами, а він - їх батько. Раніше ОСОБА_2 разом з дітьми проживала у кв. АДРЕСА_3 , де на теперішній час мешкає він з колишньою дружиною, матір`ю сторін, проте після того, як у квартирі відключили газ та електрику, колишня дружина всіх з квартири вигнала. Під час спільного проживання ОСОБА_2 з дітьми вона купувала продукти, діти ходили до школи та у дитсадок, свідок допомагав за ними доглядати. З 2017 року діти живуть у тітки ОСОБА_3 , за домовленістю з ОСОБА_2 , що це буде тимчасово, поки ОСОБА_2 підшукає для них житло. На теперішній час ОСОБА_2 живе з чоловіком у його квартирі, не може разом з дітьми повернутись у квартиру за місцем реєстрації, проти цього заперечує колишня дружина свідка. На теперішній час він з онуками не спілкується, вважає, що ОСОБА_3 налаштувала їх як проти матері, так і проти дідуся, можливо, з міркувань отримувати грошові виплати на їх утримання або з інших корисливих мотивів.
Оцінюючи показання цих свідків судом першої інстанції правильно встановлено, що вони не тільки не підтверджують належного виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, а й повністю спростовані показаннями ОСОБА_5  та ОСОБА_6  про умови, в яких вони мешкали разом з матір`ю та причини, з яких з 2017 року виховуються у сім`ї тітки, що є підставою поставитись до таких показань критично та не приймати їх до уваги при ухваленні рішення.
Як на підставу заперечень проти позову відповідачка посилалась також на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2018 року по цивільній справі № 336/6338/17, провадження № 2/336/415/2018, яким встановлено, що  ОСОБА_10 (мати сторін) створила перешкоди ОСОБА_11 у користуванні квартирою за згадуваною вище адресою, куди не допускала також відповідачку з дітьми (т.с. 1 а.с.122).
Наголошуючи на цих обставинах, відповідачка зазначала, що її сестра  ОСОБА_3  погодилась тимчасово взяти до себе дітей, однак, через неприязні стосунки з ОСОБА_1 , не дозволила їй мешкати у своєму житлі разом з дітьми, тому вона вимушено опинилась у складних обставинах, якими скористалась позивачка та саме з цих причин і дотепер діти мешкають окремо від неї.
Водночас, судом першої інстанції було правильно встановлено, що протягом з травня 2017 року, з часу виникнення перешкод у користуванні квартирою за місцем реєстрації, відповідачка не вчинила жодних дій, спрямованих на відновлення її права та права дітей на користування цим житлом, не вжила заходів для забезпечення дітей іншим придатним для їх проживання житлом. Наразі відповідачка мешкає однією сім`єю з чоловіком у його квартирі, тобто вона вирішила питання власного місця проживання і не повідомила суд першої інстанції, де мають проживати її діти у разі відмови у задоволенні позову, про що вона просила суд першої інстанції.
Представник органу опіки в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що жодного разу ОСОБА_1 не зверталась до цього органу із заявами про повернення дітей у сім`ю на виховання матері, а звернення відповідачки до Обласного центра соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді вже під час розгляду цієї справи судом першої інстанції мало разовий характер та оцінено судом першої інстанції як таке, що спрямовано на штучне створення доказів зацікавленості відповідачки у подальшій долі дітей, оскільки у призначений для консультації час остання навіть не з`явилась (т.с. 2 а.с. 165).
Листом Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 від 13.11.2019 року за вих. № 01-20/527 спростовано пояснення відповідачки про неможливість особистого спілкування з дітьми за місцем їх проживання у тітки через неприязні відносини з останньою, оскільки встановлено, що мати мала можливість у вільному та не обмеженому доступі спілкуватись з дітьми у навчальному закладі (т.с. 2 а.с. 67-169), куди не з`являлась з власних міркувань без жодних перешкод для цього.
Як вбачається із висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування, від 14.03.2018 року, мати ОСОБА_1 з дітьми не мешкає з червня 2017 року,  ОСОБА_4  перебуває за межами України, місце перебування ОСОБА_8 невідоме. Діти звернулись до тітки ОСОБА_3 з проханням прийняти їх на проживання в свою родину, на теперішній час мешкають разом з нею за адресою АДРЕСА_2 . Ні мати, ні батьки за місцем проживання дітей не відвідують, ніяким чином не піклуються про них, не проявляють зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавляться їх навчанням, розвитком та станом здоров`я, жоден не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти повністю перебувають на вихованні та утриманні рідної тітки, тому позбавлення їх батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дітей (т.с. 1 а.с 79).
Відповідно до висновку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про доцільність (недоцільність) встановлення опіки (піклування) та відповідність інтересам дітей  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечують проти того, щоб ОСОБА_3 була їх опікуном (піклувальником), про що надали особисті заяви, в бесіді з малолітньою ОСОБА_7 з`ясовано, що вона також бажає залишитись в родині своєї рідної тітки. Служба (управління) у справах дітей ЗМР дійшла висновку, що ОСОБА_3 може виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) над рідними племінниками (т.с. 1 а.с. 179). На підтвердження негативного впливу на дітей виховання у сім`ї тітки відповідач посилалась на інформацію Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29.05.2018 року № 5192/45/03/04-2018 щодо ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 161), проте зміст цього документу не містить жодних обставин, які підлягають доказуванню у межах заявлених вимог.
Відповідно до інформації Управління превентивної діяльності від 12.04.2018 року за № 7 а.з./08/01-2018 на профілактичному обліку у Національній поліції України неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебувають (т.с. 1 а.с. 126).
Також, судом першої інстанції досліджено довідку про доходи позивача від 04.12.2017 року № 700/3, якою підтверджується те, що позивач офіційно працевлаштована на АО «Мотор Січ» на посаді комірник (т.с. 1 а.с. 14).
Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.
За змістом п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, "необхідним у демократичному суспільстві" слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі "Кірнс проти Франції" (Kearns v. France) (заява № 35991/04).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява №10383/09).
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлені ним фактичні обставини цієї справи переконують у тому, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як батьки  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6  та ОСОБА_1 як мати  ОСОБА_7  не виконують своїх обов`язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей, не створюють умов для отримання ними освіти.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц, де визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю».
Під час допиту ОСОБА_5 , яка на час ухвалення рішення є повнолітньою, та неповнолітнього ОСОБА_6 судом першої інстанції було правильно встановлено, що між дітьми та відповідачкою, яка є їх рідною матір`ю, не виникло відносин, притаманних сім`ї, вони не пов`язані емоційною близькістю, почуттями любові, поваги, діти зневажають матір через спосіб її життя та прямо заявили, що їм краще у рідної тітки ОСОБА_3 , до матері повертатись не бажають.
Голослівні висловлювання відповідача ОСОБА_1 , яка протягом з 2017 року мешкає окремо від дітей, про наміри в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не найшли свого підтвердження у суді першої інстанції жодними доказами або посиланням на обставини, які заслуговують на увагу.
Відповідно до довідки КУ «ЗОЦСПД» ЗОР від 26.03.2018 року № 74 ОСОБА_1 , 1979 р.н., 20.03.2018 року зверталась за допомогою до центру. Їй було надано допомогу в межах запиту та з метою вирішення складних життєвих обставин направлено до соціального педагога та провідного юрисконсульта КЗ «ЗОЦСПД» ЗОР, але на призначену зустріч жінка не з`явилась (т.с. 1 а.с. 125).
На правильне переконання суду першої інстанції, заяви відповідачки про бажання брати участь у вихованні дітей та належне виконання батьківських обов`язків носять формальний характер, адже з моменту подання позовної заяви та до ухвалення судом рішення по суті спору минуло чотири роки. Такий строк є достатнім для зміни способу життя, відновлення теплих відносин між матір`ю та дітьми, поновлення спілкування із ними, надання їм матеріальної підтримки, допомоги, тощо.
Натомість ОСОБА_1 , будучи обізнаною про наявність спору про позбавлення її батьківських прав, відповідні висновки органу опіки, цією можливістю не скористалась та жодних змін у своєму ставленні до дітей та виконання своїх обов`язків як матері не виявила, будь - яких заходів для повернення дітей не вживала.
Враховуючи тривалість часу, протягом якого відповідачі без жодних об`єктивних перешкод не виконують своїх батьківських обов`язків відносно дітей, їх небажання змінити ставлення до виховання дітей та піклуватись про них, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що винна поведінка матері та батька відносно своїх дітей знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачів необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав, який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, однак є повністю співмірним із характером поведінки батьків відносно дітей та інших обставин справи.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
З вищенаведеного випливає, що, оскільки батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1   ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, на час вирішення справи судом першої інстанції  ОСОБА_5 досягла повноліття та втратила правовий статус дитини, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , оскільки позбавлення батьківських прав щодо повнолітньої особи законом не допускається.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6 та позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_7 .
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції правильно виходив із такого.
Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.
Зокрема, у ч. 2 ст. 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Крім того відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.
В силу вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України).
Враховуючи, що на час звернення ОСОБА_3 до суду першої інстанції з цим позовом ОСОБА_5 була неповнолітньою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підлягають задоволенню частково, в зв`язку з чим, судом першої інстанції справильно тягнуто з відповідачів аліменти на утримання неповнолітньої дитини за період з часу подання позову та до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.
Зважаючи на викладене, оскільки неповнолітній ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_7 проживають разом з ОСОБА_3 та знаходяться на її утриманні, а батьки дітей не приймають участі у вихованні та утриманні дітей, які потребують матеріальної допомоги, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне задовольнити вимогу про стягнення аліментів з відповідачів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , та про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7 , починаючи з дня подання позовної заяви 14.12.2017 року і до повноліття дітей.
Також, суд першої інстанції, розглянувши позовну вимогу про призначення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та піклувальником ОСОБА_5 , правильно виходив із такого.
Нормами ст. 167 СК України закріплено порядок щодо влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Зокрема у частинах 2 та 3 зазначеної норми закріплено, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.
Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно зі ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.
Ч. 3 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції дійшов висновку про позбавлення матері і батька відносно неповнолітнього ОСОБА_6 батьківських прав.
Так, судом першої інстанції встановлено, що батько малолітньої дитини ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодо матері дитини ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав за доцільне позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_7 .
Малолітня дитина ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_6 на даний момент тимчасово влаштовані в родину рідної тітки ОСОБА_3 до вирішення питання постійного влаштування. Відповідно до висновку служби (управління) у справах дітей ЗМР ОСОБА_3 може виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) над рідними племінниками.
З огляду на зазначене, враховуючи те, що батько дитини ОСОБА_7 помер, а суд першої інстанції дійшов правильно до переконання про позбавлення батька батьківських прав відносно ОСОБА_1 , тобто дитина залишилася без батьківського піклування та перебуває під фактичною опікою рідної тітки ОСОБА_3 , а також враховуючи висновок служби (управління) у справах дітей ЗМР, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначити позивача ОСОБА_3 , тітки малолітньої дитини, опікуном над малолітньою ОСОБА_7 .
Також, суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення опікуна ОСОБА_6 , виходячи з того, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_6 досяг 15-ти річного віку, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 243 СК України та ч. 4 ст. 60 ЦК України, оскільки судом при розгляді справи вирішено питання щодо позбавлення матері та батька відносно дитини батьківських прав, дитина мешкає у сім`ї тітки, ОСОБА_3 висловила згоду на призначення її опікуном (піклувальником), що узгоджується з висновком служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення піклувальником неповнолітнього ОСОБА_6 рідну тітку ОСОБА_3 .
Що стосується позовної вимоги позивача в частині призначення ОСОБА_3 піклувальником ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1  ОСОБА_5  народилась ІНФОРМАЦІЯ_2  та на час розгляду справи судом першої інстанції досягла повноліття.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  дублюють доводи заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію одного із відповідачів у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідачів, та зокрема відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідачі, у тому числі відповідач ОСОБА_1 та представник останньої, не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 . 
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Доказом, передбаченим ст. 367 ч. 2 ЦПК України, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_1 , є наданий апеляційному суду стороною апелянта: - акт Відділу по Шевченківському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 26.04.2022 року обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу у 3-кімнатній квартирі АДРЕСА_4 свого співмешканця - ОСОБА_21 , який на теперішній час не заперечує проти проживання у цій квартирі двох дітей останньої: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3., та   ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.с. 3 а.с. 141-142). 
Проте, останнім не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України оскаржуваним рішенням було вирішено питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Також, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в порядку задоволення клопотання останньої (т.с. 3 а.с. 67) була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду ухвалою апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 76) у цій справі.
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 , як мати неповнолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не позбавлена права у подальшому вирішувати питання про поновлення батьківських прав відносно цих дітей у випадках та порядку, передбачених ст. 169 СК України. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2022 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 27.09.2022 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.