ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 278/5260/13-к
провадження № 51-4817км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_8,  
суддів                                    ОСОБА_9, ОСОБА_10,
за участю:
секретаря судового
засідання                              ОСОБА_11,
прокурора                            ОСОБА_12,
виправданого                      ОСОБА_1 ,
захисника                             ОСОБА_13,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013060010000238, за обвинуваченням
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Високе Черняхівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ), в силу ст. 89 КК такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органами досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався у умисному вбивстві ОСОБА_2 , за таких обставин.
15 липня 2012 року приблизно о 14:00 у житловому будинку ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), після розпиття спиртних напоїв, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, на грунті неприязних відносин виникла сварка, під час якої неповнолітній ОСОБА_1 вирішив умисно вбити ОСОБА_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_1 умисно наніс чисельні удари руками і ногами в обличчя, по голові, по тулубу та по ногам потерпілої, після чого умисно клинком невстановленого в ході досудового слідства ножа наніс декілька ударів по тулубу, по голові та у шию останньої і таким чином умисно її вбив. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 27 липня 2012 року смерть ОСОБА_2 настала від гострої крововтрати, яка ускладнилась ушкодженням шиї - різаної рани передньо-бокових поверхонь шиї з ушкодженням хрящів гортані та сонної артерії справа. Крім того, в ході умисного вбивства ОСОБА_2 , неповнолітній ОСОБА_1 умисно заподіяв потерпілій тілесні легкі ушкодження, які в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться.
За вироком суду ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК та виправдано.
Виправдовуючи ОСОБА_1 , суд у вироку послався на те, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності поза розумним сумнівом свідчили б про винуватість обвинуваченого ОСОБА_1 в умисному убивстві ОСОБА_2 .
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду - без зміни. 

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження безпідставно визнав протокол огляду місця події від 17 липня 2012 року та похідні від нього докази недопустимими, а також не правильно оцінив показання свідків. Крім цього вказує на те, що судом першої інстанції неправомірно була не взята до уваги явка з повинною, в якій ОСОБА_1 власноручно зазначив, що вбив потерпілу та розповів про подальші свої дії, що узгоджуються із іншими доказами по справі. Вказує на те, що апеляційний суд, залишивши апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не надав належної оцінки усім доводам щодо допустимості протоколу огляду місця події та похідних від нього доказів, а також щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тому ухвала не відповідає вимогами ст. 419 КПК та підлягає скасуванню.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Виправданий та його захисник заперечували проти її задоволення. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог касаційної скарги. 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 404 КПК, апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
За вимогами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, на яких її визнано необґрунтованою.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
До того ж, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. 
Недотримання вказаних положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Під час перегляду вироку щодо ОСОБА_1 апеляційний суд зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, подав на цей виправдувальний вирок апеляційну скаргу.
Свою позицію прокурор мотивував невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони були зроблені внаслідок неповного, однобічного дослідження доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, і без належного з`ясування дійсних обставин події. При цьому, на думку прокурора, суд першої інстанції належним чином не мотивував, чому ним не взято до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки. Звертав увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами протокол огляду місця події та похідні від нього докази.
Так, зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що протокол місця огляду події від 17 липня 2012 року був визнаний судом першої інстанції недопустимим доказом через порушення при його складанні вимог статей 85, 195 КПК (в редакції 1960 року).
Зокрема місцевий суд зазначив, що згідно протоколу місцем огляду є домогосподарство будинку, однак фактично огляд речей проводився на вулиці, а не на території домогосподарства. Також вказав на те, що в протоколі не відображені усі істотні для справи обставини (в частині виявлення, огляду, упакування, тощо), допущено також порушення вимог Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду в частині вилучення та упакування доказів, з обов`язковим зазначенням цього в протоколі. Невиконання таких вимог позбавляє цей протокол значення джерела доказів, а тому суд не прийняв його до уваги, а визнання такого доказу недопустимим тягне за собою визнання недопустимими і інших доказів: протоколу огляду речових доказів від 17 липня 2012 року, висновків експертиз від 1 жовтня 2013 року та від 27 липня 2012 року.
Так, відповідно до ст. 85 КПК (в редакції 1960 року), в протоколі про кожну слідчу дію повинні бути зазначені: місце і дата його складання; посади і прізвища осіб, що проводять дію; прізвища осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії, адреси цих осіб; роз`яснення їх прав і обов`язків; зміст проведеної слідчої дії, час її початку і закінчення; всі істотні для справи обставини, виявлені при виконанні даної слідчої дії. Протокол підписують: особа, яка провадила слідчу дію, допитана особа, а також перекладач, поняті, якщо вони були присутні, та інші особи, які були присутні або брали участь у проведенні цієї дії.
Згідно ст. 195 КПК (в редакції 1960 року), протокол огляду, освідування або відтворення обстановки та обставин події складається з додержанням правил статті 85 цього Кодексу. В протоколі зазначають підстави для проведення цих дій, описують все, що було виявлено, в тій послідовності,  в якій  це відбувалося, і в тому саме вигляді, в якому спостерігалось під час проведення дії. До протоколу додають відповідні схеми, фотознімки, плани, документи.
Згідно протоколу огляду та фототаблиці до нього, на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 з правої сторони від хвіртки воріт знаходився велосипед блакитно-сірого кольору «ARDIS-Славутич» без видимих пошкоджень, на кермі велосипеда з правої сторони виявлено поліетиленовий пакет сірого кольору з написом «MANA», всередині якого знаходились шорти кольору хакі з ременем, при огляді яких на правій нижній частині штанині виявлено пляму бурого кольору, схожу на кров, футболку блакитного кольору з білими вставками, на якій виявлено точкові плями бурого кольору, зовні схожі на кров. Виявлені речі упаковуються до поліетиленового пакету блакитного кольору згідно правил пакування та вилучаються до Черняхівського РВ до вирішення питання по суті. Виявлений велосипед опечатується та вилучається до Черняхівського РВ.
Огляд проводився слідчим ОСОБА_14 за участю першого заступника начальника Черняхівського РВ та начальника СКР Черняхівського РВ, а також участю понятих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . З метою фіксації результатів огляду та вилучення, проводилася фотозйомка. Протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії та зауважень щодо її проведення від останніх не надійшло.
За свідченнями ОСОБА_4 і ОСОБА_5 працівники міліції вранці запросили їх бути понятими. Оглядався велосипед, на якому висів пакет. В середині пакету знаходилася, футболка, шорти з ременем, 1 пляшка та 2 балончики з парфумами. Речі розклали на авто і фотографували. Потім одяг і речі при них склали у блакитний пакет, який зав`язали і поставили свої підписи у протоколі та на бірках. 
Разом з тим, місцевий суд зазначив, що огляд речей проводився на вулиці, а не на території домогосподарства, а протокол складено з порушенням вимог статей 85,  195 КПК (в редакції 1960 року).
Про вищезазначені порушення допущені судом при оцінці доказів, прокурор вказував в апеляційній скарзі, проте, під час розгляду кримінального провадження вищенаведене залишилось поза увагою апеляційного суду та він дійшов передчасного висновку, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази правильно визнано судом недопустимими.
Апеляційним судом, за клопотанням прокурор було повторно досліджено протокол огляду місця події від 17 липня 2012 року, висновки експертиз від 1 жовтня 2013 року, 27 липня 2012 року та постанову про закриття кримінального провадження № 42020060000000028 від 23.10.2020 року.
Щодо протоколу огляду місця події суд зазначив, що вказана слідча дія проведена з порушеннями вимог КПК 1960 року, оскільки згідно протоколу, на кермі велосипеда виявлено пакет сірого кольору в якому знаходились шорти та футболка зі слідами бурого кольору. Вказані речі упаковуються до поліетиленового пакету блакитного кольору згідно правил пакування та вилучаються до Черняхівського РВ УМВС. Тобто протокол огляду не містить відомостей яким чином відбувалось упаковування вилучених речей, а лише міститься посилання до правил.
З приводу постанови про закриття кримінального провадження №  42020060000000028 апеляційний суд вказав на те, що відсутність складу злочину у діях працівників правоохоронних органів не виключає порушення ними вимог ст. 195 КПК 1960 року, під час проведення слідчим огляду місця події 17 липня 2012 року.
Щодо інших доказів, апеляційний суд зазначив, що оскільки рішення суду першої інстанції щодо визнання не допустимими доказами протоколу огляду та похідних від нього доказів, а саме: висновків експертиз від 1 жовтня 2013 року від 27 липня 2012 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому посилання прокурора на вказані докази, а також покази експертів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, суд не бере до уваги.
За змістом кримінального процесуального закону, суд повинен оцінити докази з боку належності та допустимості. З метою з`ясування належності і допустимості доказів суд має здійснити аналіз змісту кожного доказу з точки зору його повноти, несуперечливості, логічної послідовності, порівняння доказу з іншими зібраними доказами, дослідження джерел доказів, а також одержання інших доказів про ті ж обставини кримінального провадження.
Виходячи з системного аналізу кримінального процесуального закону, питання про достатність належних, допустимих і достовірних доказів є надзвичайно важливим, оскільки дозволяє суду апеляційної інстанції встановити неповноту, неточність та суперечності в доказовому матеріалі. Апеляційна інстанція має з`ясувати, чи достатньо було у розпорядженні суду першої інстанції доказів для того, щоб ухвалити законне рішення.
Разом з тим, апеляційний суд не звернув уваги на доводи прокурора про передчасність висновків суду першої інстанції щодо недопустимості протоколу огляду та похідних від нього доказів, а також належним чином не перевірив інші доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не навів достатніх мотивів визнання їх необґрунтованими та дійшов передчасного висновку про правильність висновків місцевого суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 здійснено формально, без належної перевірки наведених у апеляційній скарзі доводів та надання обґрунтованих відповідей на них. Апеляційний суд у своєму рішенні обмежився загальними фразами про безпідставність доводів сторони обвинувачення, без мотивів, з яких він виходив при постановленні ухвали, в зв`язку з чим рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому, відповідно до ст. 438 цього Кодексу, воно підлягає скасуванню.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати їм належну оцінку та, з урахуванням усіх встановлених обставин, прийняти законне й обґрунтоване рішення. Враховуючи викладене, подану касаційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_8                                 ОСОБА_9                                       ОСОБА_10