ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" вересня 2022 р.           Справа№ 910/18200/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Барсук  М.А. 
 
секретар судового засідання: Овчиннікова Я.Д.
за участю представників
позивача: Мурашко О.А.;
відповідача: Береза В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 та 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 
у справі №910/18200/21 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік"     
до                                        Акціонерного товариства "Українська залізниця
про                                        стягнення 218 698,66 грн.
                                                            ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 218698,66 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача завданих збитків у розмірі 218698,66 грн. у зв`язку з невиконанням останнім своїх зобов`язань зі збереження та забезпечення схоронності і цілісності вагонів, які перебували у користування позивача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 Позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця"    на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" збитки у розмірі 197244,27 грн. та судовий збір у розмірі 2958,66 грн.
Не погоджуючись з ухваленим основним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на проведення ремонту вагонів   та прийняти нове - про відмову у задоволення позову в цій частині.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця"     на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік"  витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30033,26 грн.
Водночас, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою також не погодившись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі № 910/18200/21, за якою, відповідно до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2022, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 20.07.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 відкладено розгляд справи на 07.09.2022.
У судовому засіданні 07.09.2022 за участі представників сторін, розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»  про скасування рішень суду, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до  статті 269 Господарського процесуального кодексу України  (далі -  ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції, у період з травня по червень 2020 року у користуванні позивача знаходилося чотирнадцять вагонів (№55113484, №52298338, №52227410, №56377179, №52225471, №56541162, №61033445, №59114132, №57583734, №56251028, №52345816, №62976881, №54729744, №56473242).
Вказані вагони    перебували в користуванні останнього на підставі наступних договорів оренди: 
№ 2-29/09-17 від 28.09.2017  між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ІНВЕСТМЕНТС»; 
№ 2/2018/4/4 від 20.02.2018  між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг»; 
№ 1-339/04-20 від 06.04.2020  між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «ЮТАЛ-ТРАНС»; 
№2-37/11-17 від 15.11.2017  між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ».
Знаходження  вказаних вагонів у користуванні позивача з 22.05.2020 р. по 24.06.2020 р. підтверджується підписаними між сторонами Актами прийому-передачі вагонів в оренду: 
№ 02-НВ від 2 травня 2020 p.; 
№ 26-НВ від 26 травня 2020 p.; 
№16-НВ від 16 травня 2020 p.; 
№ 01-НВ ВІД 1 травня 2020 p.; 
№ 08-НВ до Договору оренди №2-29/09/17 від 28.09.2017 (орендодавець ТОВ «РЕЙЛ ІНВЕСТМЕНТС»); 
№ 20-НВ від 17 травня 2020 p.; № 9-НВ від 04 травня 2020 р. до Договору оренди № 2/2018/4/4 від 20.02.2018 р. до Договору оренди № 22018/4/4 від 20.02.2018 р. (орендодавець ТОВ «Спецвагон Транслізинг»): 
№ 1005/20-ЮТ-1 від 10 травня 2020 p.; до Договору оренди залізничного рухомого складу № 1-339/04-20 від 06.04.2020 р. (орендодавець ТОВ «Компанія «ЮТАЛ-ТРАНС»): - від 23.11.2017 p.; від 24.11.2017 p.; від 22.11.2017 р. до договору оренди № 2-37/11-17 від 15.11.2017 (орендодавець ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ»):
У  період травень-червень   2020 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» на підставі оформлених залізних накладних №№ 42841015; 34886234; 40094690; 45760048; 40204380; 40189532; 42966960; 39311139; 46036489; 42891523; 49113053; 49113137; 49225535; 44246536 здійснювались перевезення відповідних вагонів по маршрутах,  зазначених у   залізничних накладних.
Відповідно до  статті 908 ЦК України  перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з частинами 1 та 3  статті 909 ЦК України  за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Пунктом 2 Статуту залізниць передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. 
Статутом регламентуються        порядок        укладання     договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
У пункті 6 Статуту залізниць визначено, що накладна - основний перевізний документ    встановленої    форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Судом першої інстанцій вірно  встановлено , і відповідачем не заперечуються,  ті обставини, що  у травні-червні 2020 року АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" здійснило відправлення вагонів: №55113484, №52298338, №52227410, №56377179, №52225471, №56541162, №61033445, №59114132, №57583734, №56251028, №52345816, №62976881, №54729744, №56473242, які перебували в оренді у ТОВ "РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС" на підставі договорів оренди залізничного рухомого складу №2-29/09-17 від 28.09.2017, № 2/2018/4/4 від 20.02.2018, № 1-339/04-20 від 06.04.2020 та №2-37/11-17 від 15.11.2017, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами.
Відповідач   не довів, а  матеріали справи не підтверджується     невідповідність  технічного стану вагонів №55113484, №52298338, №52227410, №56377179, №52225471, №56541162, №61033445, №59114132, №57583734, №56251028, №52345816, №62976881, №56473242 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.     
Згідно з пунктами 6.2.1, 6.2.7 Інструкції № 264-Ц при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними. Забороняється ставити в склад поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.
Відповідно до пунктів 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
Також встановлено, що   у зв`язку з розукомплектуванням   вагонів їх було відправлено до Структурних підрозділів АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ": Експлуатаційне ремонтне вагонне депо Батуринська №1, Вагонне депо Кам`янське, Вагонне депо Запоріжжя-Ліке, Покровське вагонне депо, Експлуатаційне вагонне депо Куп`янське, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів із ТОв-2(4) форми ВУ-36М.
За змістом пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з:
витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до  Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого  наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Згідно з пунктом 6.4 Правил №856 порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".
Таким чином, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і ними залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілісності та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.
Статтею 224 Господарського кодексу України  передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі  статтею 225 Господарського кодексу України  до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
  Відповідно до частин першої, другої  статті 1166 Цивільного кодексу України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі  статтею 1192 Цивільного кодексу України  з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт"  передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених  Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Відповідно до пункту 113 Статуту залізниць за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Отже, чинне законодавство   встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо нею не буде доведено іншого
Згідно з підпунктом "в" пункту 114 Статуту залізниць залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Скаржником не надано належних доказів, які б підтверджували проведення ремонтів саме ним та прийняття виконання таких послуг з боку позивача.
На підтвердження понесених ним витрат на ремонт залізничних вагонів позивачем до матеріалів справи долучено:
Договір надання послуг з організації ремонту вагонів № ТО-01/2020 від 02.01.2020, на підставі якого сторонами були підписані відповідні Акти здачі приймання робіт (надання послуг): № 308 від 31.05.2020; № 364 від 30.06.2020; № 456 від 31 серпня 2020; № 416 від 31 липня 2020.
Відповідно до вищевказаних Актів загальна сума виконаних робіт (надання послуг) по розукомплектованих вагонах: №55113484, №52298338, №52227410, №56377179, №52225471, №56541162, №61033445, №59114132, №57583734, №56251028, №52345816, №62976881, №54729744, №56473242 склала 198268,66 грн.
При цьому , як вірно встановлено судом першої інстанції, з наявної у матеріалах справи залізничної накладної №49225535 вбачається, що вагон №54729744 не використовувався відповідачем, що підтверджується залізничною накладною Графа 20.
Наявні у матеріалах справи акти наданих послуг складені належним чином та є первинними документами, які підтверджують факт здійснення    господарських операцій.
Понесення позивачем витрат з оплати послуг з організації ремонту вагонів за Актами здачі приймання робіт (надання послуг) підтверджено платіжними дорученнями: № 9824.1 від 18 серпня 2020 p.; № 9829 від 20 серпня 2020 p.; № 10145 від 24 вересня 2020 р.
У доводах апеляційного оскарження   відповідач серед іншого   зазначає,що  платіжні доручення № 9824.1 від 18 серпня 2020 p.; № 9829 від 20 серпня 2020 p.; № 10145 від 24 вересня 2020 р. не містять посилання на вищезазначені акти здачі приймання робіт (надання послуг)   
Утім такі  доводи  апелянта колегія суддів вважає   неспроможними, адже    в графі «призначення платежу»  у  платіжних  дорученнях   міститься посилання на  договір надання послуг з організації ремонту вагонів № ТО-01/2020 від 02.01.2020  , що в свою чергу в розумінні вимог статті 73, 79 ГПК України  свідчить про  виконання позивачем  грошових  зобов`язань  , які  передбачені  договором  .
Колегія суддів  зауважує , що  відповідач  не є стороною  договору    , за яким   здійснювалися   ремонтні    роботи   залізничних вагонів  .
Заперечення    відповідача   , які стосуються    виконання   договірними  сторонами   умов договору  , виходить за межі    цивільних   прав    відповідача  ,  а отже  судового захисту не підлягають.         
До того ж матеріалами справи підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена ст.110  Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.
Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема,  статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні"  та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.
Так,    відповідно до  статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Наявні у матеріалах справи акти наданих послуг складені належним чином та є первинними документами, які підтверджують факт здійснення    господарських операцій.
Отже, враховуючи наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, вини Перевізника та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
. Решта аргументів викладених апелянтов не входять до предмету доказування в даній справі, ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Колегією суддів встановлено порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача, оскільки відповідач, здійснюючи перевезення вагонів позивача, не виконав покладеного на нього обов`язку забезпечити збереженість майна та допустив пошкодження залізничних вагонів, у зв`язку з чим вагони були направлені на технічне обслуговування.
Подібні правові позиції в частині стягнення збитків викладені в постановах Касаційного господарського суду від 16.01.2020 у справі 910/5827/19, від 20.02.2020 у справі №    910/313/19.

В частині оскарження додаткового рішення, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті    129 ГПК України     розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої        статті 126 цього Кодексу).
На підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи долучено: 
1) договір    про надання правової допомоги від 11.05.2021. Додатком №1 до договору сторони визначили вартість послуг, які оплачуються за ставками виходячи з розміру витраченого адвокатом часу, а саме: - 2     700,00 грн за 1 (одну) годину роботи адвоката у справах клієнта; - 200,00 грн за одне відвідування поштових та кур`єрських організацій для відправлення/отримання кореспонденції у справах клієнта; - 1     200,00 грн добових у разі відрядження у справах клієнта.
2) Звіт про надані послуги за період з 29.01.2021 по 18.01.2022 згідно якого надано послуги у справі  №910/18200/21 на суму 22     000,00 грн, яка складається з: 
- аналізу та вивчення документів ТОВ «Рейл Лоджистікс» по справі №910/18200/21 та узгодження правової позиції з клієнтом - 5400,00 грн (2 год.); 
- підготовка тексту позовної заяви, підготовка та засвідчення додатків, підготовка реквізитів та методична допомога у сплаті судового збору - 8100 (3 год.);
- поштові відправлення кореспонденції: позовної заяви разом з додатками від 05.11.2021, відповідь на відзив від 24.12.2021; заява про ухвалення додаткового рішення від 18.01.2022 - 600,00 грн;
- вивчення та аналіз заперечень відповідача у відзиві та підготовка відповідь на відзив - 4050 грн (1,5 год.);
- ознайомлення з матеріалами справи - 1350,00 грн (0,5 год.);
- підготовка документів для стягнення з відповідача сум, сплачених за правову допомогу адвоката, підготовка заяви від 18.01.2022 р. відправлення копії заяви та доданих документів відповідачу, подача/відправлення до суду заяви від 18.01.2022 - 2700,00 грн. (1 год.).
Крім того, сторонами було погоджено гонорар успіху, який передбачений п. 6.2 договору у розмірі 50% від загальної вартості наданих адвокатом послуг, на суму 11100,00 грн (22 200 грн *50%).
Відповідно до  статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій  Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3  статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано  Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,  стаття 903 Цивільного кодексу України  передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України  регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.
Статтею 632 Цивільного кодексу України  унормовано поняття ціни договору. Так, за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Відповідно до  статті 189 Господарського кодексу України  ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.
Згідно зі  статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права. Ціна в договорі про надання правової допомоги є істотною умовою, встановлюється за домовленістю сторін шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.
Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами  статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
За приписами ч. 6  ст. 126 ГПК України  обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої  статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).
Дослідивши подані заявником документи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката за участь у суді першої інстанції підтверджується матеріалами справи і відповідачем не спростовано факту виконання адвокатами зазначених послуг. Заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката за участь у суді першої інстанції щодо розгляду позовної заяви є співмірним із складністю справи, ціною позову та часом, витраченим адвокатом, отже, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо покладення на позивача у справі витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 30033 грн 26 коп.
Викладені в апеляційних скаргах доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішень не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня     2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до  ст. 276 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Згідно із  ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявника.
Керуючись ст.ст.  74,  129,  269,  275,  276,  281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/18200/21 - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 -  залишити без змін.
2. Матеріали справи № 910/18200/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст.      287,     288 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено 07.10.2022.

Головуючий суддя                                                            Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Барсук