РІШЕННЯ
Іменем України

13 грудня 2022 року 
м. Київ

справа №9901/43/21
адміністративне провадження № П/9901/43/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Гімона М. М., Усенко Є. А., Шишова О. О., Яковенка М. М.,
за участю секретаря судового засідання Кліменко Д.І.
учасників справи:
представник позивача: Лещенка О.В.
представник відповідача: Мовіле О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування повністю Указу Президента України від 29 грудня 2020 року №607/2020,-
ОПИСОВА ЧАСТИНА:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяви і клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі:
1. ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) 26.02.2021  звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Президента України про визнання протиправним та скасування повністю Указу Президента України від 29 грудня 2020 року №607/2020 «Про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України» з моменту його прийняття.
1.1. Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається на те, що Указ Президента, який він оспорює, не відповідає вимогам закону.
1.2. Зазначає, що право Президента України на прийняття рішення про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади осіб, які призначаються Президентом України, передбачено частиною 3 статті 154 Кримінального процесуального кодексу України. Проте, таке відсторонення, як захід забезпечення кримінального провадження, може бути застосовано Президентом України виключно у випадку, коли це прямо передбачено законодавством.
1.3. Оскільки частина 3 статті 154 Кримінального процесуального кодексу України не передбачає правової процедури й порядку відсторонення судді Конституційного Суду України, оскаржуваний Указ не відповідає критерію законності та прийнятий внаслідок неправильного застосування норм закону.
1.4. Уважає, що за своєю суттю та правовою природою, оскаржуваний Указ, прийнято відповідачем як суб`єктом владних повноважень, оскільки відсутність у Кримінальному процесуальному кодексі України правової процедури відсторонення від посади судді Конституційного Суду України унеможливлює його розгляд у порядку кримінального процесуального законодавства.
1.5. Крім того, зазначає, що Указ не відповідає пункту 3 Положення про порядок підготовки та внесення проєктів актів Президента України, затвердженого Указом Президента України від 15 листопада 2006 року № 970/2006,  яким не передбачено прийняття рішення у формі Указу для відсторонення від посади судді Конституційного Суду України.
1.6. На переконання позивача, суддя Конституційного Суду України не входить до переліку осіб, на яких поширюються випадки можливого відсторонення Президентом України від виконання повноважень чи від посади відповідно до частини 3 статті 154 Кримінального процесуального кодексу України.
1.7. Позивач стверджує, що Президентом України при прийнятті оскаржуваного Указу безпідставно застосовано аналогію закону у правовідносинах, які не допускають її застосування. Підсумовуючи, зазначає, що є підстави для визнання Указу Президента України «Про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України» від 29 грудня 2020 року № 607/2020 нечинним.
2. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №9901/43/21 за указаним позовом (головуючий суддя Дашутін І.В. судді: Гімон М.М., Усенко Є.А., Шишов О.О., Яковенко М.М.).
3. Також Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду (головуючий суддя Берназюк Я.О., судді: Бучик А.Ю., Желєзний І.В., Мороз Л.Л., Рибачук А.І.) ухвалою від 24.05.2021 було відкрито провадження у справі № 9901/20/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання незаконним та нечинним Указу Президента України від 29 грудня 2020 року №607/2020. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що Указ № 607/2020 є таким, що прийнятий не на підставі визначених Конституцією України повноважень Президента України та з порушенням, зокрема, Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України», що є підставою для визнання його протиправним та нечинним з моменту прийняття.
4. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.05.2021 (головуючий суддя Берназюк Я.О., судді: Бучик А.Ю., Желєзний І.В., Мороз Л.Л., Рибачук А.І.) об`єднано справу № 9901/20/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України № 607/2020 від 29 грудня 2020 року зі справою №9901/43/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання незаконним та нечинним Указу Президента України від 29 грудня 2020 року № 607/2020, в одне провадження - № 9901/43/21. Справу № 9901/20/21 передано судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Дашутіну І.В. для розгляду в об`єднаному провадженні. 
5. Під час судового засідання 24.05.2021 у справі № 9901/43/21 колегією суддів у складі головуючого судді Дашутіна І.В., суддів: Гімона М.М., Усенко Є.А., Шишова О.О., Яковенко М.М. було повідомлено учасників справи про прийняте Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду рішення по справі про об`єднання провадження зі справою № 9901/20/21.
6. У подальшому у зв`язку із об`єднанням проваджень у справі та наявністю заявлених позивачем різних способів судового захисту представником позивача було  заявлено про уточнення підстав позову та зменшення позовних вимог. Заявник указує, що оскаржуваний Указ Президента є актом індивідуальної дії, який у контексті Закону України «Про Конституційний Суд України» порушує право позивача на проходження публічної служби. 
6.1. Зазначає, що оскаржуваний Указ є підзаконним правовим актом індивідуальної дії, який передбачає індивідуалізований припис Президента України про строкове відсторонення позивача від посади судді Конституційного Суду України. Відтак, Президент України діяв і реалізував насамперед владні управлінські функції, а тому спір виник саме із виконанням Президентом України таких функцій.
6.2. Також, на думку позивача, спірним Указом було порушено його право на повагу до «приватного життя», яке гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки Указ обмежує його доступ до обраної професії. 
6.3. Уважає, що оскаржуваний Указ не відповідає приписам частини 2 статті 2 КАС України. На думку паозивача, незаконність (протиправність) Указу підтверджується відсутністю у спеціальному законі (Законі України «Про Конституційний Суд України») повноважень  у Президента України щодо прийняття рішення про відсторонення від посади чи від виконання повноважень судді Конституційного Суду України. Відповідно до частини 3 статті 154 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) питання відсторонення від посади осіб, що призначаються Президентом України, вирішується Президентом України на підставі клопотання прокурора в  порядку, встановленому законодавством. За відсутності встановленого законодавством порядку відсторонення від посади певного суб`єкта чи спеціального порядку, який встановлює іншу процедуру відсторонення від посади та/або від виконання повноважень певного суб`єкта, у Президента України немає повановажень щодо прийняття рішення про відсторонення від посади чи від виконання повноважень.
6.4. У зв`язку з тим, що законом не встановлено порядку відсторонення від посади чи від виконання повноважень судді Конституційного Суду України, а застосування аналогії закону у спірних правовідносинах не допускається, оскаржуваний Указ, згідно з доводами позивача, є протиправним. 
6.5. На переконання позивача, оскаржуваний Указ прийнятий не на підставі закону, поза межами визначених повноважень Президента України, з порушенням Закону України «Про Конституційний Суд України». 
6.6. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом, позивач просив визнати протиправним та скасувати повністю Указ Президента України № 607/2020 від 29.12.2020 «Про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України» з моменту його прийняття.
7. У відзиві на позов Офіс Президента України зазначає, що оскаржуваний Указ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.
7.1. Цей довід у відзиві обгрунтований посиланням на такі правові положення:
Відповідно до частини першої статті 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені. Повноваження Президента України як глави держави визначено статтею 106 Конституції України.
7.2. Згідно з нормрою пункту 22 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України призначає на посади третину складу Конституційного Суду України. Ця норма кореспондується із нормами статті 148 Конституції України та частини другої статті 9 Закону України «Про Конституційний Суд України».
7.3. Частиною третьою статті 106 Конституції України визначено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
7.4. За змістом частини третьої статті 154 Кримінального процесуального кодексу України питання про відсторонення від посади осіб, що призначаються Президентом України, вирішується Президентом України на підставі клопотання прокурора в порядку, встановленому законодавством.
7.5. У відзиві наголошується, що норми, які забезпечують гарантію незалежності та недоторканості судді Конституційного Суду України (стаття 149 Конституції України, стаття 24 Закону України «Про Конституційний Суд України»), регламентують особливості припинення повноважень, звільнення такого судді та не визначають обмежень чи застережень при відстороненні від посади судді Конституційного Суду України. Крім того, главою 37 Кримінального процесуального кодексу України визначено особливий порядок кримінального провадження, зокрема щодо суддів Конституційного Суду України.
7.6. Законодавцем визначено спеціальні норми, які необхідно враховувати і застосовувати при здійсненні кримінального провадження стосовно суддів Конституційного Суду України. Водночас, крім спеціальних норм, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України, до суддів Конституційного Суду України застосовуються загальні норми цього Кодексу, зокрема і правила статті 154.
7.7. Тому, виходячи з системного аналізу зазначених вище норм, відповідач наголошує, що на суддів Конституційного Суду України, які призначені за квотою Президента України, на загальних засадах поширюються правила частини третьої статті 154 Кримінального процесуального кодексу України та такі судді можуть бути відсторонені Президентом України від посади за відповідним рішенням Глави Держави у порядку та на підставах, визначеним кримінальним процесуальним законодавством.
7.8. Ураховуючи, що про призначення на посаду судді Конституційного Суду України Президентом України видається указ (частина перша статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України»), рішення про відсторонення від посади такого судді має здійснюватися у такій саме формі - шляхом прийняття відповідного указу.
7.9. Також у відзиві зазначено, що оскаржуваний Указ прийнято із дотриманням визначеної кримінальним процесуальним законодавством процедури. Так, листом від 28 грудня 2020 року Офіс Генерального прокурора направив до Президента України клопотання про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді Конституційного Суду України. За змістом зазначеного клопотання ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та зазначено про ризики використання ОСОБА_1 свого службового становища та авторитету посади на працівників Секретаріату Конституційного Суду України з метою перешкоджання кримінальному провадженню.
7.10. Отже, у Президента України існували фактичні передумови та правові підстави, визначені, зокрема, статтею 154 Кримінального процесуального кодексу України, для прийняття оскаржуваного Указу.
7.11. Одним із доводів у відзиві на позов заявлено і про те, що спірним Указом № 607/2020 ОСОБА_1 відсторонено від посади судді Конституційного Суду України строком на два місяці. Відтак, станом на час розгляду справи, Указ є таким, що вичерпав свою дію, не спричиняє для позивача будь-яких обмежень.
8. Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі №П/9901/43/21 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України в справі №1-4/2021(133/21).
9. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2022 року скасовано ухвалу Верховного Суду від 02 листопада 2021 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
10. Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2022 справу №9901/43/21 призначено до розгляду в судовому засіданні.
11. У судовому засіданні 13.12.2022 представник позивача та представник відповідача підтримали свої доводи, вимоги і заперечення, викладені в позовній заяві та відзиві на неї.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:
Обставини, встановлені судом з посиланням на докази
Норми права, мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи та висновки суду за наслідками розгляду справи: 
12. Судом установлено, шо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Указу Президента України від 14 травня 2013 року був призначений суддею Конституційного Суду України.
13. 17 вересня 2019 року на спеціальному пленарному засіданні Конституційного суду України ОСОБА_1 обрано головою Конституційного Суду України.
14. Указом Президента України №607/2020 «Про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України» від 29 грудня 2020 року відповідно до частини третьої статті 154 Кримінального процесуального кодексу України відсторонено ОСОБА_1 від посади судді Конституційного Суду України строком на два місяці.
15. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
17. У рішенні від 20 червня 2019 року № 6-р/2019 Конституційний Суд України (Велика палата) наголосив на тому, що імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. <…> Здійснення державної влади на засадах її функціонального поділу на законодавчу, виконавчу та судову завдяки визначеній Основним Законом України системі стримувань і противаг забезпечує стабільність конституційного ладу, запобігає узурпації державної влади <…> (абзаци перший, другий пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення).
18. Статтею 6 Конституції України установлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
19. Конституційний Суд України (Велика палата) у рішенні від 20 листопада 2019 року № 6-в/2019 підкреслив, що із принципом поділу державної влади нерозривно пов`язані, зокрема, такі засадничі положення Основного Закону України: Україна є демократичною і правовою державою (стаття 1); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8) (абзац вісімнадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).
20. Норми Конституції України, якими визначено статус Конституційного Суду України та його суддів, викладені в редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 02 червня 2016 року № 1401-VIII (далі - Закон № 1401-VIII). 
21. Зміни, запроваджені цим Законом з метою деполітизації та забезпечення незалежності судової влади, стосувалися, серед іншого, перегляду конституційних повноважень Верховної Ради України та Президента України у сфері правосуддя відповідно до міжнародних стандартів.
22. Конституційний Суд України, ураховуючи його статус, виокремлений у самостійну та відмінну від судів інституцію, що обумовило і відмінність статусу суддів цього Суду.
23. Так, згідно зі статтею 149 Конституції України (у редакції Закону № 1401-VIII) незалежність і недоторканність судді Конституційного Суду України гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю Конституційного Суду України у будь-який спосіб забороняється. Суддю Конституційного Суду України не може бути притягнуто до відповідальності за голосування у зв`язку з ухваленням Судом рішень та надання ним висновків, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
24. У результаті змін до Конституції України прийнято Закон України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII (далі - Закон № 2136-VIII). 
25. Статтею 1 Закону № 2136-VIII визначено статус Конституційного Суду України, відповідно до якого Конституційний Суд України (далі - Конституційний Суд або Суд) є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.
26. Засади діяльності Суду визначені статтею 2 цього Закону, за змістом якої Конституційний Суд здійснює свою діяльність на засадах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, відкритості, повного і всебічного розгляду справ, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків.
27. За приписами статті 18 Закону № 2136-VIII статус судді Конституційного Суду України визначають Конституція України та цей Закон. Особа набуває статусу судді Конституційного Суду з дня, що є наступним за днем призначення на посаду. Повноваження судді Конституційного Суду та гарантії його діяльності не можуть бути обмежені при введенні воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях.
28. Проект Закону № 2136-VIII був предметом оцінки Європейської комісії «За демократію через право» (далі - Венеціанська Комісія) за зверненням Президента України, за результатами якої Комісією схвалено висновок щодо проекту закону «Про Конституційний Суд України» № 870/2016, прийнятий на 109-й Пленарній сесії 9-10 грудня 2016 року у м. Венеція (URL:https://supreme.court.gov.ua/userfiles/870_2016_2016_12_12.pdf). Зокрема, у пункті 26 цього висновку Венеціанська Комісія позитивно оцінила нове положення про те, що Президент, Парламент і з`їзд суддів, відповідно, не мають права звільняти суддів Конституційного Суду України, оскільки це усуває небезпеку тиску на суддю. 
29. Отже, за змістом приписів частини третьої статті 149-1 Конституції України та частини першої статті 21 Закону № 2136-VIII після призначення суддею Конституційного Суду України та складення присяги суддя цього Суду не може бути звільнений суб`єктом призначення, що є гарантією його незалежності, в тому числі, й від суб`єкта призначення.
30. Закон України «Про Конституційний Суд України» не передбачає повноваження Президента України чи іншого органу державної влади зупиняти повноваження чи відстороняти від здійснення повноважень суддю Конституційного Суду України з будь-яких підстав.
31. Серед гарантій діяльності суддів Конституційного Суду України є незалежність та недоторканість судді Конституційного Суду України, які не допускають можливості застосування щодо них заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки таке не передбачено законом. Суддю Конституційного Суду України без згоди Суду не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання Судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (частина четверта  статті 24 Закону України «Про Конституційний Суд України»).
32. Такі гарантії незалежності та недоторканості застосовано законодавцем з метою неприпустимості здійснення тиску на діяльність суддів Конституційного Суду України, незалежно від органу влади і посадової особи, які призначили цього суддю, та незалежно від зміни виборних органів державної влади чи їх посадових осіб. 
33. Статтею 148 Конституції України визначено, що до складу Конституційного Суду України входять вісімнадцять суддів Конституційного Суду України. Президент України, Верховна Рада України та з`їзд суддів України призначають по шість суддів Конституційного Суду України. 
34. Повноваження Президента України щодо формування складу Конституційного Суду України передбачено статтею 106 Конституції України, у пункті 22 частини першої якої вказано, що Президент України призначає на посади третину складу Конституційного Суду України.
35. Відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
36. У рішенні Конституційного Суду України від 10.12.2003 у справі № 1-17/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень частини першої статті 105, частини першої статті 111 Конституції України (справа щодо недоторканності та імпічменту Президента України) зазначено, що інститут Президента України ґрунтується на сукупності норм, що містяться у розділі V Конституції України, згідно з якими Президент України визначений, зокрема, главою держави, виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.
37. Конституційно-правовий статус інституту Президента України базується на правилах та нормах, які визначають статус Глави Держави у механізмі державного управління. Повноваження Президента, порядок їх реалізації, взаємодія з іншими органами державної влади та місцевого самоврядування нормативно встановлені.
38. Реалізація повноважень Президента України стосовно формування складу Конституційного Суду України здійснюється виключно шляхом видання Указів про призначення суддів Конституційного Суду України.
39. Іншого способу реалізації Президентом України конституційних повноважень, пов`язаних з формуванням Конституційного Суду України, в тому числі, й шляхом відсторонення судді від посади, Основним Законом України не передбачено. 
40. Юридичні позиції щодо визначення повноважень Президента України виключно Конституцією України висловлені в рішеннях Конституційного Суду України від 13.06.2019 №5-р/2019, 15.09.2009 N21-рп/2009, від 10.04.2003 N7-рп/2003, від 07.04.2004 N9-рп/2004, від 16.05.2007 N1-рп/2007.
41. Конституційний Суд України наголосив, що повноваження Президента України визначаються виключно Основним Законом України і не можуть бути розширені законом або іншим нормативно-правовим актом.
42. Відповідно до висновку Конституційного Суду України Основним Законом України передбачено обов`язковість існування одних органів державної влади і можливість утворення інших, чітко визначено суб`єктів і порядок формування кожного органу державної влади, сферу його діяльності та/або предмет відання. В Основному Законі України закріплено виключний перелік посадових осіб, у призначенні та звільненні яких безпосередньо бере участь Президент України, що свідчить про неможливість розширення на законодавчому рівні цього переліку. Визначення в Конституції України найменування органу державної влади, його кількісного складу, порядку формування, суб`єктів призначення/обрання та звільнення його членів та/або керівника тощо унеможливлює зміну засад діяльності такого органу інакше, ніж шляхом внесення змін до Основного Закону України.
43. Водночас, відповідно до частини третьої статті 154 Кримінального процесуального кодексу України питання відсторонення від посади осіб, що призначаються Президентом України, вирішується Президентом України на підставі клопотання прокурора в порядку, встановленому законодавством.
44. Тобто, законна поведінка Президента України при прийнятті рішення про відсторонення від посади має місце виключно тоді, коли Президент України призначає особу на певну посаду та законодавством встановлений спеціальний порядок її відсторонення.
45. За відсутності встановленого у законодавстві порядку відсторонення від посади певного суб`єкта чи спеціального порядку, який встановлює іншу процедуру відсторонення від посади та/або від виконання повноважень певного суб`єкта, у Президента України відсутнє право на прийняття рішення про відсторонення цього суб`єкта від посади чи від виконання повноважень.
46. Як уже зазначалося, питання про відсторонення від посади осіб, що призначаються Президентом України, вирішується Президентом України на підставі клопотання прокурора в порядку, встановленому законодавством (частина третя статті 154 КПК України).
47. У частині 1 статті 155 КПК України вказано, що із клопотанням про відсторонення особи від посади до органів державної влади, зазначених у частині третій статті 154 цього Кодексу, має право звернутися прокурор. 
48. Однак, порядок вирішення Президентом питання про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України не встановлений у КПК України. Статті 156-158 КПК України врегульовують лише порядок вирішення слідчим суддею, судом питання про відсторонення особи від посади.
49. Застосувавши наведені норми Конституції України, Закону України «Про Конституційний Суд України», КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що порядок вирішення Президентом питання про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України не встановлений.  Відтак, норма частини третьої статті 154 КПК України не може бути застосована, як підстава для відсторонення судді Конституційного Суду України.
50. Відсутність як у Конституції України, так і Законі України "Про Конституційний Суд України"  повноваження Президента щодо відсторонення від посади судді Конституційного Суду України не є дефектом закону, а є волевиявленням законодавця, що безпосередньо встановив спеціальні гарантії незалежності та недоторканості судді Конституційного Суду України.
51. Доводи Офісу, що спірні правовідносини допускають можливість прийняття Указу про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України з мотивів призначення Президентом на посаду судді Конституційного Суду України, грунтуються на неправильному застосуванні норм закону, адже наявність права на призначення на посаду судді Конституційного Суду України не надає повноважень приймати рішення про відсторонення від посади.
52. Таким чином, Указ Президента України «Про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України» від 29 грудня 2020 року № 607/2020 прийнятий не на підставі закону, поза визначеними статтею 106 Конституції України повноваженнями Президента України, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.
53. Частиною 1 статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
54. Перевіряючи оскаржуваний Указ Президента України на відповідність критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи йому оцінку у контексті вищевикладених висновків Конституційного Суду України, існуючої правозастосовчої практики Верховного Суду, Верховного Суду України, беручи до уваги встановлені у цій справі обставини та наявні у ній докази, досліджені у судових засіданнях, доводи і пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті та у наданих під час розгляду справи у судових засіданнях, колегія суддів дійшла висновку, що Указ від 29 грудня 2020 року №607/2020 не відповідає визначеним КАС України критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
55. Відповідно до частини 4 статті 266 КАС України, Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може:
1)          визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині;
2)          визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов`язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії;
3)          застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 245 цього Кодексу.
56. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
57. Оскільки завданням адміністративного судочинства України є саме захист порушених прав, свобод чи законних інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень, які допускають суб`єкти владних повноважень при виконанні покладених на них функцій і завдань, - ефективним засобом юридичного захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування оскаржуваного Указу, як акта індивідуальної дії.
58. Згідно з частинами 1-2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
59. Натомість, відповідачем не надано суду належних, допустимих доказів, що підтверджують правомірність оскаржуваного Указу. 
60. З урахуванням з`ясованих судом у справі обставин, які знайшли своє підтвердження внаслідок дослідження у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 29 грудня 2020 року №607/2020 «Про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України».
61. Керуючись статтями 2, 22, 139, 241-246, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 29 грудня 2020 року №607/2020 «Про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України».
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2022 року.  

Головуючий суддя                                                                                              І.В. Дашутін
                                                                        
Судді:                                                                                                                     М.М. Гімон        

                                                                                                                               Є.А. Усенко 
                                                                                                    
                                                                                                                               О.О. Шишов

                                                                                                                               М.М. Яковенко