Єдиний унікальний номер справи 752/8135/21
Провадження №22-ц/824/8817/2022

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня  2022 року                                                                                             місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоліт і Ко» про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що 29.03.2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №150-05 И, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 40000 доларів США зі сплатою процентів 12,0 річних зі строком повернення до 29.03.2020 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір від 19.04.2005 року.
Також, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Новоліт і Ко» укладені договори поруки №150-05-П 1 від 29.03.2005 року та №150-05-П 2 від 29.03.2005 року, відповідно до умов яких поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником усіх його зобов`язань за кредитним договором № 150-05 И від 29.03.2005 р.
11 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит та Державною іпотечною установою з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015 року, що укладений з метою забезпечення зобов`язань первісного кредитора за кредитним договором №17/4 від 11.02.2015., укладено договір про відступлення прав вимоги № 17/4-В, посвідчений 11.02.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № 616.
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору.
Згідно інформації, яка міститься під порядковим номером 105 в додатку № 1 до договору відступлення, новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором № 150-05 И від 29.03.2005р., укладеним між ОСОБА_1 та банком, іпотечним договором від 29.03.2005р., укладеним між ОСОБА_1 та банком, за договором поруки № 150-05-П 1 від 29.03.2005р., укладеним між ОСОБА_2 та банком, та за договором поруки № 150-05-П 2 від 29.03.2005р., укладеним між ТОВ «Новоліт і Ко» та банком.
Станом на 17.09.2015р. залишок основних зобов`язань ОСОБА_1 складав 15720,33 дол. США, або 343058,46 у гривневому еквіваленті (за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 року).
Позивач вважає, що починаючи з 17 вересня 2015 року позичальник повинен був виконувати зобов`язання за кредитним договором та сплачувати платежі в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування тільки на реквізити Державної іпотечної установи, про що був належним чином повідомлений, але на поточні рахунки Державної іпотечної установи за період з 17 вересня 2015 року до 29 березня 2020 року (кінцевий строк повернення Кредитних ресурсів) коштів за кредитним договором № 150-05 И від 29.03.2005 року, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 480 059,72 грн., що складається з суми основного боргу в розмірі - 343 058,46 грн.; прострочених відсотків за користування кредитом за період з 29.03.3017 року по 29.03.2020 року (з урахуванням строку позовної давності та в межах строку повернення кредитних ресурсів) - 125445,04 грн.; компенсаційних платежів, розрахованих кредитором згідно вимог ст. 625 ЦК України (3% річних від простроченої суми нараховані після закінчення строку повернення кредитних ресурсів) - 11556,42 грн.
На підставі наведеного позивач просив суд стягнути вказану заборгованість на його користь.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову. 
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, щооскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
17.08.2022 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу та заява про розгляд справи без його участі.
29.09.2022 року  представник ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву про відшкодування витратна правову допомогу.
В судове засідання 29.09.2022 року представник ТОВ «Новоліт і Ко» не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, при причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надав.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бутизаконним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Під час розгляду справи судом встановлено, що  відповідно до кредитного договору №150-05 И від 29.03.2005 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було надано ОСОБА_1 кредит в сумі 40000 доларів США строком до 29.03.2020 року зі сплатою 12% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.
В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та банком укладений іпотечний договір від 19 квітня 2005 року, за яким іпотекодержатель приймає в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 72,20 кв.м. 
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Новоліт і Ко» укладені договори поруки №150-05-П 1 від 29.03.2005 року та №150-05-П 2 від 29.03.2005 року, відповідно до умов яких поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником усіх його зобов`язань за кредитним договором № 150-05 И від 29.03.2005 р.
11 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит та Державною іпотечною установою з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015 року, що укладений з метою забезпечення зобов`язань первісного кредитора за кредитним договором №17/4 від 11.02.2015., укладено договір про відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року.
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору.
Згідно інформації, яка міститься під порядковим номером 105 в додатку № 1 до договору відступлення, новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором № 150-05 И від 29.03.2005р., укладеним між ОСОБА_1 та банком, іпотечним договором від 29.03.2005р., укладеним між ОСОБА_1 та банком, за договором поруки № 150-05-П 1 від 29.03.2005р., укладеним між ОСОБА_2 та банком, та за договором поруки № 150-05-П 2 від 29.03.2005р., укладеним між ТОВ «Новоліт і Ко» та банком.
У відповідності до довідки про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно договору застави майнових прав № 17/4 від 11.02.2015р., станом на 17.09.2015р. залишок основних зобов`язань ОСОБА_1 складав 15720,33 дол. США, або 343058,46 у гривневому еквіваленті (за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 року).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції таку свою позицію обґрунтовував фактом сплину строку позовної давності, про яку заявив відповідач. При цьому початок перебігу строку позовної давності суд обґрунтовував фактом нездійсненням плати за кредитом, починаючи з 11.02.2015 року.
З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може погодитися.
Як вбачається з умов кредитного договору, строк повернення кредиту сторони погодили до 29.05.2022 року, вимогу щодо дострокового погашення кредиту у зв`язку з невиконанням його умов кредитор на адресу боржників не направляв. За таких умов кінцевий термін виконання зобов`язання не змінювався. Оскільки договором передбачено виконання зобов`язання за кредитом певними щомісячними платежами, порядок перебігу строку позовної давності для кожного з наведених платежів обраховується окремо. Вказана позиція підтверджена численною судовою практикою, в тому числі і постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. За таких умов, застосовуючи строк позовної давності, суд першої інстанції, принаймні, мав вирішити питання щодо платежів, строк здійснення яких настав в межах трьох років до дати звернення до суду. За таких умов висновки суду про повний пропуск позивачем строків позовної давності не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.
 
За результатами розгляду справи колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині вимог, заявлених по відношенню до ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (повністю або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
В своєму відзиві на позовну заяву відповідачі зазначили про пропуск строку позовної давності та недоведення позивачем наявності у нього права вимоги. В той же час, в подальшому, а саме 29.07.2021 року, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду заяву про повне визнання заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Зважаючи на наявну у матеріалах справи заяву про визнання позову ОСОБА_1 та відсутність протиріччя цієї заяви вимогам закону, а також відсутність порушення прав, свобод та інтересів інших осіб з цього приводу, у суду першої інстанції не було підстав для неприйняття такої заяви, відтак відмови у задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_1 . За таких умов рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи. 
 
Стосовно позовних вимог до ОСОБА_2 та ТОВ «Новоліт і Ко»:
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та  ТОВ «Новоліт і Ко» виступають поручителями перед кредитором за виконання боржником зобов`язання за кредитом.
У відповідності до положень п. 5.1 договорів поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого ним зобов`язання. Порука також припиняється, якщо кредитор на протязі шести місяців з дня початку строку виконання зобов`язання по кредитному договору не пред`явив позов до поручителя.
Вказані умови відповідають положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору та договорів поруки.
Згідно п.6.2 договорів поруки, вони діють до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. При цьому, вказівка на подію не є строком в розумінні закону. За таких умов, порука припиняється у разі непредставленням кредитором позову до поручителя на протязі шести місяців від кінцевої дати виконання основного зобов`язання, якою в даному випадку є 29.05.2020 року. При цьому, вказаний строк є преклюзивним та має застосовуватися не залежно від заяви відповідної сторони. 
Вищевказані положення відповідають численній судовій практиці, в тому числі позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11.
Зважаючи на той факт, що до суду позивач звернувся лише в березні 2021 року, на час такого звернення встановлений законом та договорами поруки шестимісячний строк сплив, відтак порука була припинена. Саме це і є підставою для відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 та  ТОВ «Новоліт і Ко». При цьому сам факт подання ОСОБА_2 заяви про визнання позову не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог щодо неї, оскільки така заява протирічить положенням законодавства щодо припинення поруки,  відтак згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України вона не може бути прийнята судом. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що заявлена до стягнення сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням ним позову, а вимоги до  ОСОБА_2 та  ТОВ «Новоліт і Ко» не підлягають до задоволення у зв`язку з припиненням поруки.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 802, 25 грн.
Як вже було зазначено вище 29.09.2022 року представник ОСОБА_1 подала до суду заяву про відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. 
Згідно вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги до ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі, такі витрати на правову допомогу не підлягають до стягнення.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 34, код ЄДРПОУ 33304730) заборгованість за кредитним договором №150-05 И від 29 березня 2005 року в сумі 480 059 (чотириста вісімдесят тисяч п`ятдесят дев`ять) гривень 92 коп., з яких сума основного боргу -  343 058 (триста сорок три тисячі) гривень 46 коп., прострочені відсотки за користування кредитом - 125 445 (сто двадцять п`ять тисяч чотириста сорок п`ять) гривень 04 коп., три проценти річних від простроченої суми 11 556 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 42 коп.
В задоволені решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 34, код ЄДРПОУ 33304730) 1 802 (одна тисяча вісімсот дві) гривні 25 коп. судового збору. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько