ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 жовтня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/13399/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
        секретар судового засідання Батіщев С.С. 
за участю представника позивача Сидоренко О.А.
                представника відповідача Никитенко Є.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Фармація» 
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року (головуючий суддя Олійник В.М.)
          в адміністративній справі №160/13399/19 за позовом Обласного комунального підприємства «Фармація» до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог Дніпровська міська рада, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Обласне комунальне підприємство «Фармація», звернувся 27.12.2019 з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області від 23.09.2019 року № 000138504 про збільшення грошового зобов`язання по земельному податку на суму 1769 558,50 грн. і застосування штрафної санкції у розмірі 884 779,25 грн.
В обґрунтування позову позивач вказує, що не погоджується з прийнятим податковим органом податковим повідомленням-рішенням від 23.09.2019 року № 000138504, яким ОКП «Фармація» збільшено грошове зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб на суму 2 654 337,75 грн. (1 769 558,50 грн. – податкове зобов`язання, 884 779,25 грн. – штрафні (фінансові) санкції), оскільки власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У даному випадку таке право зареєстровано лише 11.12.2019 року. Вказує, що рішення Дніпровської міської ради № 13/27 від 06.12.2017 року та № 8/30 від 21.02.2018 року, якими встановлено земельний податок на території міста Дніпро, може бути застосовано лише з 01.01.2019 року, з урахуванням приписів п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України. Також зазначає, що при визначенні суми земельного податку за 2018 рік за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:02:036:0028 ОКП «Фармація» добровільно розраховувало і сплачувало земельний податок, при цьому, керуючись чинними на той час нормами податкового законодавства України, зокрема статтями 285, 286, 287 Податкового кодексу України, ОКП «Фармація» правомірно застосовано ставку земельного податку у розмірі 1 відсотка від її нормативної грошової оцінки. При цьому, ОКП «Фармація» не вчинило жодного порушення норм податкового законодавства України, за яке органи Державної фіскальної служби мають право застосувати фінансові санкції.
Ухвалою суду від 02 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровську міську раду. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 року у задоволенні позову Обласного комунального підприємства «Фармація» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – відмовлено (а.с. 139-142 т. 1).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 року апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Фармація» залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом Обласного комунального підприємства «Фармація» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без змін (а.с. 207-209 т. 1).
Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2022 року касаційну скаргу Обласного комунального підприємства «Фармація» задоволено частково та постановлено: 
- рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №160/13399/19 скасувати, а справу №160/13399/19 направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с. 74-83 т.2).
Як на підставу для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №160/13399/19 Верховний Суд вказав, що судами першої та апеляційної інстанції, надаючи оцінку спірним відносинам, не витребувано, не перевірено та не надано оцінки рішенням відповідної Дніпровської міської ради щодо визначення ставки земельного податку у 2018 році за відповідною категорією та цільовим призначенням земельної ділянки з огляду на нормативне-правове визначення спірного питання. Також, у матеріалах справи відсутні державний акт на право постійного користування, звітна податкова декларація з плати за землю, яку сформовано та подано позивачем 16 лютого 2018 року (зареєстровано 19 лютого 2018 року), витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, якою позивач користувався при розрахунку земельного податку.
Крім того, Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2022 року вказано, що враховуючи наявність у позивача обов`язку щодо сплати земельного податку, судами попередніх інстанцій не встановлено правильності обрахунку земельного податку, враховуючи усі вихідні дані для визначення правильного розміру вказаного платежу та їх елементи (нормативна грошова оцінка землі, її площа, призначення, та ін). Також, звернуто увагу про невідповідність розміру площі земельної ділянки позивача як то 6,4681 га та                   6,4682 га у документах, що містяться в матеріалах справи, що має значення для правильного визначення розміру податку на землю. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року прийнято до провадження справу №160/13399/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.
У судовому засіданні 12 травня 2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом замінено відповідача у справі на відокремлений підрозділ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 181-187 т. 2). 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно витягу відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.07.2019 року № 1107-4465, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018 рік становить 105486472,85 грн. Зазначені дані були використані відповідачем під час здійснення розрахунку земельного податку, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 23.09.2019 року № 000138504.
Не погодившись з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2022, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позову. Вказує, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою, а таке право зареєстровано лише 11.12.2019 року. Зазначає, що рішення Дніпровської міської ради № 13/27 від 06.12.2017 року та № 8/30 від 21.02.2018 року, якими встановлено земельний податок на території міста Дніпро, може бути застосовано лише з 01.01.2019 року, з урахуванням приписів п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України. Також зазначає, що при визначенні суми земельного податку за 2018 рік за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:02:036:0028 ОКП «Фармація» добровільно розраховувало і сплачувало земельний податок.
Відповідачем (Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області) та третьою особою (Дніпровська міська рада) подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОКП “Фармація” є користувачем земельної ділянки за кадастровим номером 1210100000:02:036:0028, площею 6,4682 га для фактичного розміщення складських будівель, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ДП№001609 від 28.02.2003 року, що було посвідчено в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 28.02.2003 року, запис №001334.
У період з 14.08.2019 р. по 20.08.2019 р. на підставі п.п.19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст. 75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст.82 Податкового кодексу України та у відповідності до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 13.08.2019 р. №4807-п була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Обласного комунального підприємства “Фармація” з питань повноти нарахування плати за землю (орендна плата та/або земельний податок) за земельну ділянку, що перебуває в користуванні ОКП “Фармація” на підставі державного акту на право постійного користування землею площею 6,4682 га (кадастровий номер 1210100000:02:036:0028) за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.
За результатом перевірки складено акт від 28.08.2019 року №48187/04-36-14-04/01976358, відповідно до висновків якого встановлені наступні порушення:
- п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.п.271.1.1 п. 271.1 ст.271, абз.1 п.284.1 ст. 284, п.286.1, п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження земельного податку за земельну ділянку, розташовану на території Шевченківського району м.Дніпра за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року на суму 1769558,50 грн.
На підставі акта перевірки №48187/04-36-14-04/01976358 від 28.08.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення №000138504 від 23.09.2019 року, яким ОКП “Фармація” збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на суму 2 654 377,75 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями: 1 769 558,50 грн., за штрафними санкціями 884779,25 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене в адміністративному порядку та рішенням Державної податкової служби України № 11262/6/99-00-08-05-05 від 29.11.2019 року залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Позивач вважає податкове повідомлення-рішення №000138504 від 23.09.2019 року протиправним (а.с. 13  т. 1).
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році” №1791-VIII від 20.12.2016 року, Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році” від 07.12.2017 року № 2245-VIII, норми Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Статтею 269 Податкового кодексу України встановлено, що платником податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
Статтею 270 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Відповідно до пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Згідно з пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі:
- не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, 
- для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, 
- для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, 
- для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно з п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
В силу змін, внесених до зазначеного пункту статті 287 Податкового кодексу України Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII, слова “нерухоме майно” були замінені на “таку земельну ділянку”. 
Отже, станом на момент введення Податковим кодексом України податку за земельні ділянки зобов`язання сплачувати податок на землю виникало з дати державної реєстрації права власності на будівлі та споруди, і такою датою є 28.02.2003 року (дата видачі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ДП№001609 та посвідчення відповідного права користування в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею - запис № 001334 від 28.02.2003 року).
Частиною 1 ст. 120 Земельного Кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. 
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Матеріалами справи підтверджується, що Обласне комунальне підприємство “Фармація” є користувачем земельної ділянки за кадастровим номером 1210100000:02:036:0028, площею 6,4682 га, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ДП№001609 від 28.02.2003 року, що посвідчено в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 28.02.2003 року, запис №001334.
Таким чином, спростовуються твердження позивача про те, що земельна ділянка за кадастровим номером 1210100000:02:036:0028 перебуває у постійному користуванні лише з 11.12.2019 року, а тому протягом 2018 року не була об`єктом оподаткування.
Отже, зазначені доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними.
Також, позивач є платником земельного податку з юридичних осіб за земельну ділянку за кадастровим номером 1210100000:02:036:0028 за адресою: м. Дніпро, Героїв Сталінграду, 171.
Верховним Судом, зокрема у постановах від 19.06.2018 року у справі № 826/8009/16 (провадження №К/9901/30996/18) та від 23.05.2019 року у справі № 826/1430/16 (провадження №К/9901/27042/18), викладена правова позиція про те, що незважаючи на відсутність реєстрації позивачем права власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, обов`язок зі сплати земельного податку виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Щодо розрахунку суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, слід зазначити наступне.
Дніпровською міською радою прийнято рішення від 06.12.2017 року № 13/27 “Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста”.
Згідно вказаного рішення, для земель з цільовим призначенням землі громадської забудови 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури ставка податку за користування земельними ділянками для юридичних осіб складає 1,00 відсоток від нормативної грошової оцінки.
21.02.2018 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 8/30 “Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року №13/27 “Про ставки земельного податку, розмір орендної плати землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста”, яке набрало чинності з 01.03.2018 року. 
Згідно з додатком №1 до рішення міської ради від 21.02.2018 року №8/30, ставка земельного податку для земель з цільовим призначенням землі громадської забудови 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури встановлена у розмірі 3,00 відсотків від нормативної грошової оцінки землі.
При цьому, у позовній заяві позивач вказує, що зазначене рішення не підлягає застосуванню в 2018 році, оскільки воно прийнято органом місцевого самоврядування без додержання положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році” № 1791-VIII від 20.12.2016 року (набрав чинності 01.01.2017 року) установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Аналогічні положення закріплені Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році” від 07.12.2017 року №2245-VIII, який набрав чинності 01.01.2018 року. 
Так, пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №2245-VIII встановлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”.
Отже, у 2017 - 2018 роках законодавцем зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, внаслідок чого, у вказаний період були відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Таким чином, згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 13/27, в редакції рішення від 21.02.2018 року №8/30, ставка земельного податку для земель громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури мала бути розрахована позивачем на рівні 1 відсотка від нормативної грошової оцінки землі у період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року та на рівні 3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі у період з 01.03.2018 року по 31.12.2018 року.
Внесення змін до Податкового кодексу України та механізму прийняття рішень щодо місцевих податків органом місцевого самоврядування є «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи та таким, що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №460/2565/18, від 09.07.2019 у справі №766/10437/17, від 21.05.2019 у справі №804/2875/18.
Встановлення ставок місцевих податків та зборів є законодавчо закріпленим у Податковому кодексі України обов`язком відповідної ради, яка згідно з статтею 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» несе відповідальність у разі порушення нею Конституції або Законів України.
До складу податкового законодавства України віднесено і рішення органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків і зборів, як це визначено пунктом 3.1 ст. 3 Податкового кодексу України.
Отже, у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів, таке рішення має братися до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно. 
Процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489 (Порядок №489).
Нормативна грошова оцінка земель населених пунктів проводиться відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213.
Інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності.
Згідно розділу ІІ “Нормативна грошова оцінка земель населених пунктів” Порядку №489 в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.
При цьому, нормативна грошова оцінка всіх категорій земель та земельних ділянок населених пунктів (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земельних ділянок водного фонду, що використовуються для риборозведення) визначається згідно з формулою 1.
Визначення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів: 
Цн = В х Нп/Нк х Кф х Км . 
Де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); 
В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях); 
Нп - норма прибутку (6 %); Нк - норма капіталізації (3 %); 
Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки; 
Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки.
Згідно пункту 6 розділу ІІ Порядку №489 коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки (Км), обумовлюється трьома групами рентоутворювальних факторів регіонального, зонального та локального характеру і обчислюється за формулою: 
Км = Км1 х Км2 х Км3.
Де Км1 - регіональний коефіцієнт, який характеризує залежність рентного доходу від місцеположення населеного пункту у загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва і розселення; 
Км2 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони); 
Км3 - локальний коефіцієнт, який враховує місце розташування земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони.
Вихідними даними для обчислення коефіцієнта Км є затверджені матеріали Генеральної схеми планування території України, схем планування території Автономної Республіки Крим та областей, генеральні плани населених пунктів у частині, яка характеризує існуючий стан населеного пункту.
Значення коефіцієнтів установлюються за результатами пофакторних оцінок кожної групи з урахуванням питомої ваги рентоутворювальних факторів у формуванні загального рентного доходу в межах населеного пункту та його економіко-планувальних зон.
Пунктом 10 Розділу ІІ Порядку №489 визначено, що вартість одного квадратного метра земельної ділянки певного функціонального використання (Цн) визначається з урахуванням територіально-планувальних, інженерно-геологічних, історико-культурних, природно-ландшафтних, санітарно-гігієнічних та інженерно-інфраструктурних особливостей місця її розташування в межах економіко-планувальної зони за формулою: 
Цн = Цнз х Кф х Км3.
Значення коефіцієнта Км3 визначається щодо кожного населеного пункту, виходячи з його особливостей. 
Значення локального коефіцієнта для окремої земельної ділянки можливо встановлювати на основі визначення частки площі, яку займає цей фактор на земельній ділянці.
Для обчислення Км3 враховуються локальні фактори, наведені в додатку 7, при цьому добуток пофакторних оцінок не має бути нижче 0,50 і вище 1,50.
Додатком 7 до Порядку №489 до локальних факторів віднесені, із застосуванням відповідних коефіцієнтів, зокрема:
- функціонально-планувальні фактори: 
у зоні магістралей підвищеного містоформувального значення 1,05-1,2;
- інженерно-інфраструктурні фактори: 
земельна ділянка, що примикає до вулиці без твердого покриття 0,90 - 0,95; 
земельна ділянка, що примикає до вулиці із твердим покриттям 1,00; 
не забезпечена централізованим водопостачанням 0,90 - 0,95; 
не забезпечена централізованим водовідведенням 0,90 - 0,95; 
не забезпечена централізованим теплопостачанням 0,90 - 0,95; 
не забезпечена централізованим газопостачанням 0,90 - 0,95;
- інженерно-геологічні фактори: 
        місцезнаходження земельної ділянки у водоохоронній зоні 1,02 - 1,05;
- історико-культурні фактори: від 1,06 до 1,20;
- природно-ландшафтні фактори: 1,05 – 1,11;
- санітарно-гігієнічні фактори: від 0,80 до 1,05.
Згідно пункту 1 Розділу ІІІ Порядку №489 за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. 
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 8) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 9).
Витяг відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.07.2019 року № 1107-4465 у встановленому законом порядку не оскаржено, за формою та змістом відповідає приписам Порядку №489.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять іншого витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно витягу відділу у м.Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.07.2019 року № 1107-4465, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018 рік становить 105 486 472,85 грн.
Зазначені дані були використані відповідачем під час здійснення розрахунку земельного податку, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 23.09.2019 року № 000138504.
Слід зазначити, що в ході розгляду даної справи досліджені наступні документи: 
рішення Дніпровської міської ради від 06 грудня 2017 року № 13/27; 
рішення Дніпровської міської ради від 21 лютого 2018 року №8/30; 
рішення Дніпровської міської ради від 15 лютого 2017 року № 12/18; 
витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровий номером 1210100000:02:036:0028 №1107-4465 від 11.07.2019 року Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; 
податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік разом з розрахунком; 
державний акт серії ІІ-ДП №001609 “На право власності постійного користування землею”, згідно з яким земельна ділянка площею 6,4682 га (кадастровий номер - 1210100000:02:036:0028) за місцезнаходженням по вул. Героїв Сталінграду, 171 надана для фактичного розміщення складських будівель, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 22.01.2003 р. №57/6; 
витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданий Центром надання адміністративних послуг вх.№301006-009555-215-03-2016 від 27.01.2016 р., який сформовано та затверджено 26.01.2016 р. за №03-07/260116/72 відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Аналіз зазначених документів, та норм, що регулюють дані правовідносини дає підстави для висновку, що відповідач не допустив порушення норм права при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 23.09.2019 року №000138504 про збільшення позивачу грошового зобов`язання по земельному податку на суму 1 769 558,50 грн. і застосування штрафної санкції у розмірі 884 779,25 грн.
Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
При цьому, відповідачем доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Виходячи з результату апеляційного перегляду, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Фармація» – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2022  року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 26.10.2022 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова