Справа № 439/1528/21                        Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/1972/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
при секретарі Назар Х.Б.
з участю представника позивачів ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

08 вересня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця», в яких просить суд стягнути на користь позивачів із відповідача моральну шкоду, завдану смертю їхнього сина у розмірі 300 000 гривень 00 копійок кожному.
В позовній заяві зазначають, що 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, швидкий пасажирський електропоїзд № 8, сполученням «Івано-Франківськ-Київ», під керуванням машиніста ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від контакту з поїздом загинув на місці пригоди.
Вказують, що за результатами вищевказаної події проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021141160000117 від 25 червня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 Кримінального кодексу України. Проте органом досудового розслідування встановлено відсутність суб`єктивної сторони у діянні ОСОБА_4 та закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Зазначають, що під час вищевказаної події, машиніст ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця». Відтак за заподіяну шкоду джерелом підвищеної небезпеки повинен відповідати працедавець ОСОБА_4 .
Позовні вимоги мотивують тим, що вони після трагічної загибелі сина постійно відчувають апатію, погане самопочуття, втрату сил та порушення сну. Втрата сина супроводжується глибокими психологічними стражданнями, які позначаються на здоров`ї позивачів. Відтак на думку позивачів, враховуючи заподіяну моральну шкоду відповідачем, розумною та співмірним буде матеріальне відшкодування у сумі 300 000 гривень 00 копійок кожному з батьків.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважає, що суд недостатньо зменшив розмір майнової шкоди задовольнивши її лише до 150 тис кожному, оскільки не врахував дії потерпілого, який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у темну пору доби, порушив вимоги пунктів 2.1-2., 2.5-2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а подія яка сталася є результатом допущення грубої необережності потерпілим.
Зазначає, що особа, яка відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи моральну шкоду, виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок зі суми такого доходу. Звертає увагу, що суд першої інстанції це не взяв до увагу, що в свою чергу унеможливлює подальше добровільне виконання рішення суду з дотриманням норм чинного законодавства.
Крім цього зазначає, що судом першої інстанції, задовольняючи витрати на професійну правничу допомогу не надано належної оцінки тому факту, що позивачами не долучено жодного документа, зокрема ні договору про надання правової допомоги, ні ордеру чи іншого належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що підготовка та написання позовної заяви здійснювалась адвокатом Ільків М.М., що свідчать про відсутність надання послуг адвокатом Ільків М.М., а наявна в матеріалах справа копія квитанції до прибуткового касового ордера не є документом, що свідчить про оплату гонорару відповідно до умов договору про надання правової допомоги. Звертає увагу, що позивачами з першою заявою по суті спору не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вони понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема не вказано витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що в свою чергу є підставою для відмови у її відшкодуванні. 
В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

06 вересня 2022 року від представника позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими, в той час як оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що предметом даного спору є відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок контакту із електропоїздом, за результатами якої загинув ОСОБА_5 , який є сином позивачів, за таких обставин, відповідач будучи володільцем джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю сина, незалежно від своєї вини.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, швидкий пасажирський електропоїзд № 8, сполученням «Івано-Франківськ-Київ», під керуванням машиніста ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який лежав на правій рейсі колії. Пішохід від контакту з поїздом загинув на місці пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 25 червня 2021 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 червня 2021 року.

Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завданій фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
При цьому згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За результатами наїзду на пішохода ОСОБА_5 , розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021141160000117 від 07 червня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 Кримінального кодексу України. Причиною вищевказаної пригоди, яка мала місце 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, стало порушення ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, нормативних вимог пунктів 2.1-2.3, 2.5-2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспортні України, що підтверджується наданими суду для дослідження копіями матеріалів досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до постанови від 25.06.2021 року кримінальне провадження №12021141160000117 від 07 червня 2021 року закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. 

Відповідно до вимог частини 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як зазначається в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.
Така правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором ( контрактом ), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачений такий обов`язок. Враховуючи наведене, АТ «Українська залізниця» як володілець джерела підвищеної небезпеки, з яким машиніст - ОСОБА_4 на час події, яка мала місце 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області, перебував у трудових відносинах, несе відповідальність за спричинену моральну шкоду батькам померлого, завдану джерелом підвищеної небезпеки під час виконання машиністом своїх трудових обов`язків, незалежно від наявності вини працівника, за участі якого сталася зазначувана подія.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час події, яка мала місце 07 червня 2021 року о 03 годині 40 хвилин на станції «Броди», що у місці Броди Львівської області. Похованням сина - ОСОБА_5 займалися його батьки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13 жовтня 1997 року; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00031186912 від 11 червня 2021 року; довідкою № 8-10/7/с.13.
Позивачі звернулися до відповідача з позовом про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю сина, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в розмірі по 300 000 грн. кожному з них

Відповідно до правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року №61-10154св18 (справа №355/812/17) вбачається, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
При цьому, під наявністю такого умислу необхідно розуміти свідоме бажання потерпілого отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки.

У вказаному кримінальному провадженні №12021141160000117 слідчим не встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого.
Окрім цього, відповідачем так само не доведено наявності обставин непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином, настання смерті ОСОБА_5 відбулось внаслідок необережності самого потерпілого, а не у зв`язку із бажанням вчинення самогубства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що очевидним є той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачам завдано моральну шкоду внаслідок смерті їх сина.
Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачам як батькам загиблого потерпілого шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що внаслідок смерті сина, позивачі пережили сильні емоційно-психологічні страждання, які спричинили порушення (зміну) звичайного ритму їхнього життя. Позивачі були змушені докладати певних зусиль для відновлення свого порушеного права. А враховуючи їх супутній емоційний стан, відновлення порушеного права для позивачів було пов`язано із душевними стражданнями. 
Разом з цим, суд взяв до уваги той факт, що сам потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, у темну пору доби, грубо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України.
З огляду на те, що позивачі просили стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі по 300 000 грн. кожному, то з урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції обгрунтовано зменшив її розмір та стягнув суму у розмірі по 150 000 грн. на користь кожного з позивачів, що на думку колегії є належним відшкодуванням у цьому випадку. 
З врахуванням наведених обставин, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 150000 грн.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що суд недостатньо зменшив розмір майнової шкоди лише до 150 000 кожному, не врахувавши дії потерпілого, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, оскільки при визначенні розміру такого відшкодування, судом першої інстанції в рішенні правильно дотримано принципу співмірності, справедливості і достатності.

Доводи відповідача щодо необхідності визначення у судовому рішенні порядку сплати податків зі стягнутої грошової суми не є підставою для задоволення скарги.
Порядок справляння податків та обов`язкових платежів визначено законом та не потребує тлумачення у судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св. 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачі просили стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 9000 грн. на кожного.
На підтвердження надання правової допомоги представником позивачів надано суду детальний опис наданих послуг до договору про надання правової допомоги № б/н від 16 травня 2021 року, та детальний опис наданих послуг до договору про надання правової допомоги № б/н від 16 травня 2021 року.
Дійсність понесення позивачами судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 гривень 00 копійок відповідно на кожного, підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера № 196 від 06 грудня 2021 року; квитанцією прибуткового касового ордера № 197 від 06 грудня 2021 року.
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тобто, чинне процесуальне законодавство визначає порядок вирішення розподілу судових витрат, а відтак і витрат на правничу професійну допомогу, в залежності від результатів розгляду справи.
В даному випадку, суд першої інстанції при розподілі судових витрат в частині їх відшкодування за правничу допомогу дотримався принципу пропорційності, зменшив заявлені позивачами витрати на адвоката. З врахуванням, що позовні вимоги задоволено на 50% (300 000 грн із заявлених 600 000 грн.), то відповідно пропорційно до такого розміру задоволених вимог на користь позивачів підлягають відшкодуванню і витрати на правову допомогу, що в даному випадку становить 9 000 грн. із заявлених 18 000 грн.

Колегія суддів вважає доведеним факт надання позивачам з боку їх адвоката правової допомоги та наявність підстав для її стягнення, та не вбачає підстав для скасування рішення в частині розподілу витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.  

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачами не долучено жодного документа, на підтвердження того, що підготовка та написання позовної заяви здійснювалась адвокатом Ільків М.М., що свідчать про відсутність надання послуг адвокатом Ільків М.М., не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення. 
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Р.П. Цяцяк