ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9595/21                                                                       Суддя першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 вересня 2022 року                                                                                          м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,  
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 24.02.2021 року №0156022414 в частині штрафу 3248,40 грн. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна сплата єдиного податку за 2019 рік була обумовлена тим, що ФОП ОСОБА_1 здійснила оплату на рахунок, який є рахунком для зарахування єдиного податку з юридичних осіб, разом з тим допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного податку у визначений законодавством строк та не спричинила настання негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки такі кошти обліковується в подальшому на єдиному казначейському рахунку. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю; крім того, відповідно до платіжної виписки за період з 01.01.2018 року по 15.07.2019 року АТ КБ «Приватбанк» кошти за листопад-грудень 2018 року були сплачені позивачем 24.10.2018 року, тобто, із дотримання строків встановлених пунктом 295.1 статті 295 ПК України, таким чином, на переконання суду відсутні належні та достатні докази правомірності застосування штрафу за листопад-грудень 2018 року на загальну суму 744,60 грн.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, враховуючи приписи ч.1 ст. 308 КАС України, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі підпункту 19-1.1.1. пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету єдиного податку за січень 2018 року по лютий 2020 року, за наслідком якої складено акт камеральної перевірки від 16.01.2021 року №3100/Ж5/26-15-14-11/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).
Результатами перевірки встановлено порушення термінів сплати авансових внесків по єдиному податку протягом строків, визначених пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України.
На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 24.02.2021 року №0156022414, яким до позивача на підставі статті 122 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 4737,60 грн.
Позивач не погоджуються із податковим повідомленням-рішенням форми «Ш» від 24.02.2021 року №0156022414 в частині штрафу 3248,40 грн., з огляду на що звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно із пунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Положеннями пункту 33.1 статті 33 ПК України передбачено, що податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.
За правилами пункту 34.1 статті 34 ПК України податковим періодом може бути: календарний рік; календарне півріччя; календарні три квартали; календарний квартал; календарний місяць; календарний день.
Сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п. 35.1 ст. 35 ПК України).
Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим Кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо (п. 35.3 ст. 35 ПК України).
Відповідно до пункту 295.1 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.
Положеннями пункту 296.2 статті 296 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.
Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.
Згідно із пунктом 122.1 статті 122 ПК України несплата (неперерахування) або сплата (перерахування) не в повному обсязі фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач не погоджується із застосування відповідачем штрафу за наступний період: єдиний податок за квітень-травень 2018 року, липень-грудень 2018 року та січень-грудень 2019 року.
Як свідчать матеріали справи, несвоєчасна сплата єдиного податку за 2019 рік була обумовлена тим, що позивач здійснив оплату на рахунок, який є рахунком для зарахування єдиного податку з юридичних осіб.
Доказів зворотного контролюючим органом до суду не надано.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.
Пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року №2346-III визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
При цьому, суд звертає увагу, що зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (п. 9.3 статті 9 ПК України).
Пунктами 4 і 5 статті 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки та збори (обов`язкові платежі) рахуються зачисленими в дохід Державного бюджету з дня їх зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року № 122, та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України. Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (п. 2.1 цього Положення).
Зі змісту пунктів 2.2 і 2.3 Положення слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування податку на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем сплачувався у строки встановлені ПК України єдиний податок за 2019 рік, проте з помилковим визначенням рахунку на який останній підлягає зарахуванню, такий податок зарахований до Державного бюджету України, що не спростовано відповідачем, а отже підстави для застосування штрафу до позивача відсутні.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного податку у визначений законодавством строк та не спричинила настання негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки такі кошти обліковується в подальшому на єдиному казначейському рахунку. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.
Сума штрафу за вказаний період за 2019 рік становить - 2503,80 грн.
Згідно розрахунку штрафних санкції за січень 2018 року до позивача було застосовано штраф за січень 2018 року у розмірі 372,30 грн., за лютий 2018 року у розмірі 372,30 грн., за березень 2018 року у розмірі 372,30 грн., червень 2018 року, із якими ФОП ОСОБА_1 погоджується. (загальна сума 1489,20 грн.)
Також згідно розрахунку штрафні санкції були застосовані до позивача і за листопад-грудень 2018 року на загальну суму 744,60 грн. За інші місяці штрафні санкції контролюючим органом не застосовувались.
Відповідно до платіжної виписки за період з 01.01.2018 по 15.07.2019 років АТ КБ «Приватбанк» кошти за листопад-грудень 2018 року були сплачені позивачем 24.10.2018 року. Тобто, із дотримання строків встановлених пунктом 295.1 статті 295 ПК України. 
Таким чином, відсутні належні та достатні докази правомірності застосування штрафу за листопад-грудень 2018 року на загальну суму 744,60 грн.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставним застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу на загальну суму 3248,40 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги зводяться виключно до цитування норм Податкового кодексу в частині обов`язку сплати податків та зборів та жодним чином не спростовує доводи позивача та висновки суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко    

                                                                                                    С.Б.Шелест                    

Повний текст виготовлено 27 вересня 2022 року.