ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 вересня 2022 року 	м.Суми	

Справа №591/9436/21 
Номер провадження 22-ц/816/746/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання -  Чуприни В.І., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Суми,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2022 року, в складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене в м. Суми,

                                                        в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в грудні 2021 року з позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право на виключення з числа службового житла – квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 74,9 кв.м. та зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Суми (далі КЕВ м. Суми)  подати до Сумської міської ради клопотання із належно оформленими документами про виключення з числа службового житла – квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 74,9 кв.м.
Свої вимоги мотивував тим, що вказана квартира була надана йому та членам його сім`ї без зняття з квартирного обліку. Вказував, що у квартиру він вселився разом з членами своєї сім`ї на підставі ордеру. Повідомляв, що 15.02.2021 року він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з клопотанням про зміну статусу службової квартири з виключенням його та членів його сім`ї з квартирного обліку. Зазначав, що КЕВ м. Суми  розглянуто питання забезпечення його постійним житлом шляхом виключення квартири з числа службових та листом №1284 повідомлено, що питання виключення житла не може бути передано до розгляду комісії з контролю за розподілом житла Збройних Сил України. Стверджував, що такі дії відповідача є незаконними, оскільки він перебуває на військової службі, має вислугу на військовій службі понад 23 роки, приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в Сумському гарнізоні у загальній черзі з 25.12.2003 року та на пільговій черзі з правом першочергового отримання житла з 26.10.2005 року, як багатодітна родина, а також, з 09.12.2015 року, як учасник бойових дій, тому вважав, що має право на забезпечення житлом.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2022 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням КЕВ м. Суми подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції невірно застосував вимоги ст. 47, 48 ЖК України, оскільки надана ОСОБА_1 службова квартира має житлову площу 74,9 кв.м., що 6,65 кв.м. перевищує норму житлової площі. Зазначено, що рішеннями заступника Міністра оборони України встановлено, що перевищення максимально допустимої норми жилої площі під час виключення квартир з числа службових не допускається, а списки надання житла для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового у такому разі повертаються на доопрацювання. Стверджує, що така відповідь КЕВ м. Суми не позбавило позивача права на перебування на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення постійним житлом або грошовою компенсацією за неотримане житло, оскільки позивач, станом на 01.01.2022 року, у списку загальної черги перебуває під номером 2, і при надходженні житла або грошових видатків за відповідною цільовою програмою до Сумського гарнізону буде забезпечений у порядку черговості.
Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. 
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, проти доводів викладених в ній заперечувала та просила суд в її задоволенні відмовити. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.  
Судом першої інстанції встановлені обставини, які вбачаються з матеріалів справи та не оспорюються учасниками справи про те, що згідно витягу з протоколу № 19 від 25.12.2003 року, з 25.12.2003 року ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік з сім`єю в складі дружини ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 (а.с. 22).
Згідно витягу з протоколу № 107 від 26.10.2005 року внесено зміни в склад сім`ї ОСОБА_1 добавлено доньку ОСОБА_5 та зараховано ОСОБА_1 в пільгову чергу на позачергове отримання житла з 26.10.2005 року (а.с. 23).
Як вбачається з витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 14 від 25.12.2009 року, вирішено поставити на квартирний облік ОСОБА_1 з сім`єю в загальну чергу з 25.12.2003 року та в пільгову чергу з правом першочергового отримання з 26.10.2005 року (багатодітна сім`я) (а.с. 24).
09.12.2015 року ОСОБА_1 подав рапорт про внесення змін до облікової справи у зв`язку з отриманням посвідчення учасника бойових дій (а.с. 25).
Згідно витягу з протоколу № 12 засідання житлової комісії військової частини - п/п НОМЕР_2 від 09.12.2015 року, ОСОБА_1 зі складом сім`ї 5 осіб у зв`язку отриманням посвідчення учасника бойових дій зараховано в пільгову чергу з правом першочергового отримання житла з 09.12.2015 року (а.с. 27).
20.03.2015 року ОСОБА_1 подав рапорт на отримання службового житла на сім`ю з 5 осіб (а.с. 28).
Згідно з витягу з протоколу № 3 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2015 року, ОСОБА_1 зі складом сім`ї 5 осіб зараховано в чергу на отримання службового житла з 01.04.2015 року (а.с. 29).
Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання житлової комісії військової частини - п/п НОМЕР_2 від 11.01.2016 року, ОСОБА_1 , на склад сім`ї 5 осіб, в тому числі дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , надано службову 4-х кімнатну квартиру за адресою:             АДРЕСА_1 , житловою площею 74,9 кв.м., без зняття з квартирного обліку (а.с. 30).
З протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 08 від 14.01.2016 року вбачається, що на розгляд  комісії надано список розподілу житлових приміщень у кількості 30 квартир (а.с. 31-33).
Протоколом № 2 засідання житлової комісії Сумського гарнізону від 18.01.2016 року надано службову квартиру без зняття з квартирного обліку молодшому лейтенанту ОСОБА_1 , зі складом сім`ї 5 осіб, в тому числі дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 74,9 кв.м. Перебуває на квартирному обліку з 25.12.2003 року. Надається як службове житло на період проходження служби. Учасник бойових дій (а.с. 34-36).
23.03.2016 року на вказане житло ОСОБА_1 , зі складом сім`ї 5 осіб, в тому числі дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , видано ордер № 1639 (а.с. 37).
15.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом про зміну статусу службової 4-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 74,9 кв.м. (а. с. 35).
Згідно протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 2 від 16.02.2021 року, комісією вирішено клопотати перед комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України та квартирно-експлуатаційним відділом міста Суми щодо виключення з числа службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 74,9 кв.м., в якій зареєстрований та мешкає ОСОБА_1 , зі складом сім`ї дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 (а.с. 39-40).
Наказом № 104 від 16.02.2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 затверджено рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 16.02.2021 року № 2, вирішено підготувати та надати клопотання до комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України та квартирно-експлуатаційному відділу міста Суми щодо виключення з числа службових квартир за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований та мешкає ОСОБА_1 , зі складом сім`ї дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 (а.с. 41).
Згідно листа начальника КЕВ м. Суми  від 18.06.2021 року, за результатами розгляду питання про забезпечення постійним житлом ст. лейтенанта ОСОБА_1 шляхом виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових житлових приміщень, відповідно до ст. 47 та ст. 48 ЖК України питання щодо виключення згаданої квартири з числа службових не може бути передано до розгляду комісії з контролю за розподілом житла Збройних Сил України (а.с. 42).
Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що норми ЖК УРСР не містять заборони надавати службові приміщення, житловою площею більше ніж рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею у даному населеному пункті; військовослужбовець, що отримав у користування службове житло, має право на вирішення питання про виключення квартири, у якій він проживає, з числа службових та дійшов висновку про задоволення заявленого позову, з яким колегія суддів погоджується повністю, а доводи апеляційної скарги вважає неспроможними, з огляду на таке.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55 Конституції України).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист правлю дини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
За змістом статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Статтею 125 ЖК України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.
У розділі VIІ цієї Інструкції визначено процедура надання житлових приміщень для постійного проживання
Так, у пунктах 1,2 цього розділу Інструкції визначено, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини. Житлові приміщення, які надаються військовослужбовцям для постійного проживання, мають відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею, але не більше 13,65 квадратних метрів житлової площі на одну особу за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. У разі якщо військовослужбовець чи члени його сім`ї використали право на безоплатну приватизацію житла не в повному обсязі, при наданні житла враховується житлова площа у квартирі (будинку), яка знаходиться у приватній власності військовослужбовця або членів його сім`ї. Під час надання житлових приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими 9 років, крім подружжя, а також особами, що страждають тяжкими формами деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті разом з членами своєї сім`ї, згідно з переліком хронічних захворювань, що затверджується центральним органом виконавчої влади, який формує державну політику у сфері охорони здоров`я. Житлове приміщення може бути надано з перевищенням зазначеного в абзаці другому цього пункту розміру, якщо воно становить одну кімнату (однокімнатну квартиру) або у випадку, передбаченому в абзаці четвертому цього пункту. Понад норми жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або 10 квадратних метрів житлової площі. Умови надання додаткової жилої площі та категорії громадян, які мають право на її одержання, встановлюються законодавством України.
При переданні військовослужбовцями та членами їх сімей житла, яке перебуває у їх приватній власності, до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району вони мають право на одержання від Міноборони житла у межах встановленої норми житлової площі. У разі надходження кількох однокімнатних квартир з різною житловою площею пріоритетом під час розподілу таких квартир з розміром житлової площі понад 13,65 квадратних метра є надання такого житла сім`ї, а не одній особі.
Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року (далі Інструкція), передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ним, забезпечуються службовим жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
          Наведеною  Інструкцією врегульовані питання надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей.
   Так, як передбачено у п.1 розділу 1У даної Інструкції військовослужбовці та члени їх сімей, крім осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку та члени їх сімей, за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, забезпечуються службовими жилими приміщеннями. Службові жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного в установленому порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу. Службове жиле приміщення може бути надане з перевищенням зазначеного вище максимального розміру виключно у випадках, передбачених законодавством, менше встановлених норм - тільки за наявності письмової згоди військовослужбовця та повнолітніх членів його сім`ї. Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового жилого приміщення у передбачених законодавством випадках.
Отже, з наведеного вбачається, що дійсно   при вирішенні питання  забезпечення  службовим квартирами та житловими приміщеннями для постійного проживання, а також вирішення питання про  виключення житла з числа службового застосовуються  житлова норма 13,65 кв.м. Питання виключення житла з числа службового   має вирішуватися виконавчим комітетом Сумської міської ради за поданням КЕВ м. Суми  при цьому, з дотриманням попередньо процедури  оформлення документів та їх  узгодження як  визначено у п.3  розділу 11У Інструкції.
Але відповідач неправомірно не розпочав заходів  оформлення документів для подання клопотання  про виключення  квартири з числа службових визначених за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини,  з підстав  перевищення житлової норми на члена сім`ї позивача,    чим  фактично  порушив його право  забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання вже наданого його  родині  у користування службової квартири шляхом виключення її з числа службових. 
Колегія суддів приймає до уваги, що  службова квартира за адресою: АДРЕСА_1 ,  жилою площею 74,9 кв.м,  була надана  багатодітній сім`ї позивача вже з перевищенням встановленої норми 13,65 кв.м. на одного члена сім`ї, куди  дана родини вселилася в порядку черговості на підставі  службового ордер,  виданого ОСОБА_1 23.03.2016  згідно рішення року виконавчого  комітету Сумської міської ради № 112 від 16.03.2016.   Цей  службовий ордер є  єдиним  належним документом  для законного зайняття службової  квартири   не визнано в судовому порядку недійсним.
Як повідомив представник позивача, останній та його члени сім`ї  не використали свого право безоплатної приватизації  житла з  державного фонду.
З урахуванням викладеного колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, що неподаючи відповідне клопотання, КЕВ м.Суми  прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», бо  наведеними нормами  законодавства не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради з причин  наведених у  листі відповідача від 18.06.2021 р вихід..№1284 
Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 15 ЖК України встановлено, що до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видачу ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно до ст. 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
В ст. 47 ЖК України зазначено, що норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.
Згідно вимог ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.
При передачі громадянами житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.
Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.
Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно становить одну кімнату (однокімнатну квартиру) або призначене для осіб різної статі (частина друга статті 50).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст.8 Конституції України  визначено верховенство права.     
Загальні принципи права є :]принцип правової визначеності, згідно з яким суб`єкти повинні мати змогу планувати свої дії із впевненістю, що знають про їх правові наслідки, тобто застосування актів повинно бути передбачуваним; принцип пропорційності, відповідно до якого правові обмеження повинні переслідувати істотну й легітимну мету, і при цьому мають бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими; принцип добросовісності — принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав; принципи законності — це система керівних положень та ідей, що визначають природу законності, її місце у суспільстві та у системі інших правових категорій. 
Отже позивач, перебуваючи на квартирному обліку ,як потребуючий у поліпшення житлових умов,   відповідно до наведених норм матеріального права отримав службову квартиру  і тому діючи добросовісно відповідно до гарантованого йому права забезпечення житлом для постійного проживання  шляхом виключення  з числа службових  зайнятої службової квартири  подав  таку заяву,   чим  виявив бажання   його реалізувати А тому  правові обмеження  розміром норми 13.65 кв.м. не  переслідують істотну й легітимну мету  держави забезпечення військовослужбовців  та членів їх сім`ї належними житловими умови  для сумлінного виконання своїх  службових обов`язків, а тому  у даному випадку залишення  позивачу квартири з перевищенням  вказаної  житлової норми буде  об`єктивно виправданими та  обґрунтованими.
Як встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 перебуває на військової службі, має вислугу на військовій службі понад 23 роки, приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в Сумському гарнізоні у загальній черзі з 25.12.2003 року та на пільговій черзі з правом першочергового отримання житла з 26.10.2005 року, як багатодітна родина, а також, з 09.12.2015 року, як учасник бойових дій, проте постійного житла до цього часу не отримав, а отже має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі № 640/11725/17, від 04.03.2020 року у справі № 636/1514/19, від 12.11.2020 року у справі № 640/10473/19, від 03.02.2021 року у справі № 636/1480/19, від 18.02.2021 року у справі № 636/3680/19.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно застосовані вимоги ст. 47, 48 ЖК України, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, як вірно зауважив місцевий суд, норми ЖК України не містять заборони надання службових приміщень житловою площею більше ніж рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею у даному населеному пункті.
Колегія суддів  зауважує, що в службове житлове приміщення  сім`я позивача у складі 5 осіб  вселилася згідно службового ордеру, виданого  на підставі рішення  виконавчого комітету Сумської міської ради  від 16.03.2016 № 112, яке було прийнято  на підставі протоколів засідання комісії з контролю за розподілом  в гарнізонах Збройних Сил України  від 14.01.2016 №8 та  засідання житлової комісії Сумського гарнізону  від 18.01.2016 №2. Саме на вказаних засіданнях  було вирішено надати багатодітній сім`ї  молодшого лейтенанта ОСОБА_1 4-х кімнатну квартиру  житловою площею 74,9 кв.м., яка за  розміром перевищує  встановлену норму 13,65 кв.м. на одну особу .
Однак, ці обставини не дають підстав  вважати, що заселення сім`ї позивача у  службову  квартиру відбулось з порушенням  норм житлового законодавства, оскільки  службовий ордер на вселення у квартиру    не визнано в судовому порядку  недійсним.  
Немотивована  бездіяльність  відповідача обмежує права позивача на забезпечення  житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і посилення на ст. 47,48 ЖК УРСР є можна визнати обґрунтованим.
Колегія суддів констатує, що  аргументи апеляційної скарги на рішення суду про те, що   не  дотримана процедура  вирішення питання  надання житла для постійного проживання не заслуговує  уваги,  оскільки   під час судового розгляду справи було встановлено порушення  на реалізацію позивачем такого права, а в рішеннях  ЕСПЛ неодноразово зверталась увага, що захист  порушеного права  повинен бути  ефективним  для  повного відновлення порушеного права  та  потребував  повторного звернення до суду. 
Як повідомили представники відповідача  підставою  відмови у подальшому оформленні документів для  вирішення питання  надання  позивачу житла у постійне користування та направлення їх  на розгляд до комісії  з контролю за розподілом  житла ЗСУ  була  обставина зайняття позивачем  службової  квартири  житловою площею 74,9 кв.м., що перевищує  на  6,65 кв.м  від загальної  житлової площі допустимої на сім`ю з 5 осіб,   встановлену ст. 47 ЖК УРСР – ( 13,65кв.м.х 5= 68,25 кв.м). Інші  умови за яких  вирішується це питання відповідають  нормам розділу VIІ  Інструкції.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Таким чином, «ефективний» засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Зважаючи на вищевикладене, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, вірно визначив характер спірних правовідносин, надавши правильно правову оцінку фактичним обставинам справи.
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі і визнав не тільки право позивача   на виключення  з висла службових зайняту його сім`єю службової квартири, а і зобов`язав  КЕВ м. Суми подати  таке  клопотання до Сумської міської ради разом  з належно оформленими документами  для вирішення цього питання.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення.
Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга залишається без задоволення, однак при ухваленні судом першої інстанції рішення не було вирішено питання розподілу судових витрат за розгляд справи,  оскільки позивач відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову, тому  відповідно до ч.1,13  ст. 141 ЦПК України  у зв`язку із  задоволенням   двох   вимог немайнового характеру з КЕВ  м. Суми підлягає стягнути судовий збір у розмірі  1816грн ( 2270 грн х0.4=908 грн х2)  на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми на користь держави  судовий збір у розмірі 1816 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено  05  вересня 2022 року.

Головуючий -                                                                              С.С. Ткачук

Судді:                                                                                           О.І. Собина  

                                                                                                      В.І.Криворотенко