Ухвала
Іменем України
 
12 жовтня 2022 р.
м. Київ
справа № 331/1031/19 
провадження № 51- 1035 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_2,
суддів                                    ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2021 року та клопотання про поновлення строку касаційного оскарження,
установив:
Як убачається з матеріалів провадження, вироком Жовтневого районного суду                 м. Запоріжжя від 10 березня 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 115,    ч. 2 ст. 185 КК України до покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, не відбутого за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від            26 травня 2015 року, призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 2 місяці.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 березня             2021 року стосовно ОСОБА_1 - без зміни.
Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2022 року ухвалу Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2021 року стосовно ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого   ОСОБА_1 - без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_1 повторно звернувся з касаційною скаргою, в якій порушив питання про перевірку вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2021 року у касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2022 року касаційну скаргу            ОСОБА_1 з усіма доданими до неї матеріалами повернуто засудженому, оскільки касаційну скаргу подано після закінчення строку касаційного оскарження судових рішень, а заява про поновлення такого строку відсутня.
Засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження, датованим 16 вересня 2022 року,                (ВХ № 15210/0/170-22 від 04.10.2022), до якого долучив касаційну скаргу, датовану      11 серпня 2022 року (ВХ № 12805/0/170-22 від 30.08.2022), яку йому повернуто з усіма доданими до неї матеріалами на підставі ухвали Верховного Суду від 05 вересня       2022 року.
У клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження засуджений ОСОБА_1 зазначає, що працівники Дніпропетровського СІЗО не відправляли його касаційну скаргу, а він зміг відправити її лише після прибуття до ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)», коли строк касаційного оскарження уже закінчився, у зв`язку з цим просить його поновити. 
Разом з тим, засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження більше ніж через рік після закінчення тримісячного строку для подання касаційної скарги, тобто поза межами строку касаційного оскарження судових рішень. Висловлюючи в клопотанні прохання про поновлення цього строку, він не зазначив поважної причини, що перешкодила йому оскаржити судове рішення протягом передбаченого законом процесуального строку. Крім того, оскаржувані засудженим ОСОБА_1 судові рішення вже були предметом касаційного розгляду. Так, постановою Верховного Суду від 10 лютого 2022 року ухвалу Запорізького апеляційного суду від  31 травня  2021 року стосовно ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Разом з тим, поважність причин визначається слідчим суддею, судом у разі неможливості своєчасного подання скарги або іншого документа через стихійне лихо, катастрофу, хворобу, відрядження, трагічні та інші непередбачувані події в житті людини, а також будь-які інші обставини, що не дозволили учаснику процесу завчасно подати відповідний документ.
Також суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_1 не містить переконливих доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку касаційного оскарження, а тому заявлена у клопотанні вимога про поновлення строку не підлягає задоволенню.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
З урахуванням зазначеного касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 підлягає поверненню особі, яка її подала.
Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_1 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від                 10 березня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 31 травня              2021 року.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2021 року з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_6                           ОСОБА_7                                    ОСОБА_8