Ухвала
 
29 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 523/9912/21
провадження № 61-11623ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бондара Олександра В`ячеславовича на постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на дітей, а саме: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
 
Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що 04 березня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. На час подання цього позову в провадженні суду перебуває цивільна справа № 521/1679/21 про розірвання шлюбу між сторонами. Під час шлюбу в них народилися діти: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на її утриманні. Після звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу відповідач не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків та не надає матеріальної допомоги. При цьому у відповідача є можливість утримувати дітей, оскільки він працює моряком на суднах іноземних судновласників на посаді матроса першого класу та отримує заробітну плату від 2 500 до 3 000 доларів США, що приблизно складає від 70 000 грн до 84 000 грн на місяць. З огляду на великий дохід відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 20 000 грн на обох дітей, що дорівнює 1/3 частці від його доходів.
 
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Тищенка С. Ю. задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2022 року скасовано. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
23 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бондар О. В. подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким: стягнути з нього  на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 682 грн щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно; стягнути з нього  на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 682 грн щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на дітей. Тобто справа                      № 523/9912/21 є малозначною в силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції в постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Бондара О. В. про зупинення дії постанови Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бондара Олександра В`ячеславовича на постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко