Номер провадження: 22-ц/813/2675/22 
Справа № 2-5155/10
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 46

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Сидоренко А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чумаченко Святослава Олександровича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю 3-х осіб – Третього Приморського відділу РАЦС Одеського міського управління юстиції м.Одеси, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів, та зміну прізвища дитини, -         

ВСТАНОВИВ

23 вересня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 , та, уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина щомісячно у розмірі 1/3 частин з суми усіх видів заробітку відповідача, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та змінити прізвище дитини, посилаючись при цьому на те, що від браку, укладеного з відповідачем 17.05.2006 р., у них є спільна дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, ОСОБА_1 ухиляється від виховання та утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У зв`язку з тим, що він ухиляється від утримання дитини, не цікавиться його життям, не проявляє інтересу до долі та виховання дитини, ОСОБА_2 просила змінити прізвище сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с.1).
25 березня 2010 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси позов ОСОБА_2 задоволено. Змінено прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з «Дрига» на « ОСОБА_5 ». Зобов`язано Третій Приморський відділ РАЦС Одеського міського управління юстиції м.Одеси внести зміни до актового запису №363 від 17 травня 2006 року про народження ОСОБА_3 , змінивши відомості в графі «прізвище» з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », та видати нове свідоцтво про народження з урахуванням внесених змін; в іншій частині актовий запис залишити без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частин з суми усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 23 вересня 2009 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.37).
16 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Чумаченко Святослав Олександрович подав до Приморського районного суду м. Одеси заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 березня 2010 року (а.с.57-63).
16 березня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м.Одеси заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25.03.2010 року у справі № 2-5155/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб – Третього Приморського відділу РАЦС Одеського міського управління юстиції м.Одеси, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів та зміну прізвища дитини залишено без задоволення (а.с.115-116).
29 березня 2021 року канцелярією Приморського районного суду м.Одеси зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чумаченко Святослава Олександровича на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 березня 2010 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. На думку апелянта, ОСОБА_2 навмисно у всіх документах зазначала адресу, яка не належить ОСОБА_1 і тому він не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи. Також, апелянт зазначає, що підпис в розписці про отримання судової повістки не належить ОСОБА_1 . Апелянт повідомляє, що зареєстрований та проживає за іншою адресою, туди судова кореспонденція не надходила, і ОСОБА_1 не міг скористатися своїми процесуальними правами надавши відзив та докази по справі. Апелянт вказує, що ОСОБА_2 ніколи не повідомляла ОСОБА_1 про розгляд даної справи та про наявність судового рішення, а заяву про примусове виконання виконавчого документу зі стягнення аліментів подала зі спливом майже 10 років. На думку апелянта, суд першої інстанції не перевірив факту можливості сплати аліментів ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частин суми всіх видів заробітку. Апелянт повідомляє, що має хворіє вірусом гепатиту С ще до 2010 року, але довідки про стан здоров`я збереглися лише за 2012 рік, а відповідно до результатів дослідження від 15.12.2020 року ОСОБА_1 хворіє на гепатит С досі. Апелянт зауважує, що має мінливий нестабільний заробіток, а з квітня 2012 року по січень 2013 року взагалі отримував дохід, будучи зареєстрованим як безробітний в Одеському МЦЗ. Апелянт вважає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 претензій до ОСОБА_1 щодо утримання та виховання дитини не мала, адже звернулась до органів державної виконавчої служби за примусовим стягненням аліментів тільки через 10 років та без повідомлення ОСОБА_1 . На думку апелянта, ОСОБА_2 не доведено, а судом першої інстанції не перевірено необхідні критерії для зміни прізвища дитини, адже, апелянт стверджує, що ніколи не уникав свого обов`язку щодо утримання та виховання своєї дитини, та не надавав згоди на зміну її прізвища. Також, апелянт вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 свідомо та умисно не піклувався про фізичний та духовний розвиток дитини до 2010 року та того, що зміна прізвища дитини найкращим чином відповідає інтересам дитини. Апелянт просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 березня 2010 року та прийняти постанову про відмову у позові (а.с.120-126).
29.06.2021 на електронну пошту та 02.07.2021 до канцелярії апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що про існування оскаржуваного заочного рішення відповідач був обізнаний ще з 2010 року, разом з тим на неодноразові прохання щодо необхідності сплати аліментів відповідач не відреагував. Протягом 2010-2021 років ОСОБА_1 з`являвся до дитини 1-2 рази на рік, дарував іграшки. Позивач зазначає, що утримувати дитину їй допомагав її батько – ОСОБА_7 , який помер та мати ОСОБА_8 . Позивачка зазначає, що в жовтні 2020 року вона звернулась до ОСОБА_1 з проханням щодо сплати аліментів, адже витрати на їх спільну дитину зросли, однак відповідач відповів категоричною відмовою. З огляду на що, як вказує позивач, вона звернулась з заявою про примусове виконання рішення суду. Щодо прізвища дитини позивач зазначає, що з моменту народження ОСОБА_1 не піклується про їх спільного сина та не допомагав йому матеріально. У травні 2020 року їх спільний син ОСОБА_9 по досягненню 14-річного віку отримав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , це був його свідомий вибір, адже в центрі надання адміністративних послуг його запитували яке він обирає прізвище. На підставі наведеного позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
21.07.2021 від представника Приморського відділу ДРАЦС у м. Одесі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зауважив, що при реєстрації актового запису про народження ОСОБА_3 та при внесенні зміни прізвища дитини на підставі оскаржуваного заочного рішення права заявників порушені не були. Представник просить розгляду справу без участі представника відділу та ухвалити рішення на розсуд суду. Аналогічний відзив представник направив до суду 11.11.2021.
28.10.2021 представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради подав заяву про розгляд справи без присутності представника органу. Аналогічне клопотання представник направив до суду 27.01.2022 та 06.10.2022.
06.10.2022 позивачка направила на електронну адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутності, оскільки вона перебуває на території Вінницької області. При цьому позивачка повідомила, що відповідач не здійснює сплати аліментів та вона підтримує всі законні вимоги в даній справі.
Представник апелянта – адвокат Ніц Анатолій Сергійович 03.10.2022 направив на електронну пошту апеляційного суду заяву про призначення судового засідання в режимі відеоконференції. Разом з тим, вказана заява була залишена без розгляду в зв`язку з пропуском строку на її подання. 05.10.2022 представник апелянта направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Апеляційний суд звертає увагу на те, що судові засідання в справі неодноразово відкладались, представник апелянта неодноразово звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи, зокрема 31.03.2022, 08.06.2022.
В своєму клопотанні від 05.10.2022 представник апелянта не навів жодних поважних причин неможливості завчасно направити до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі – Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.
Оскільки учасники провадження були забезпечені в повному обсязі процесуальними правами на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції, зважаючи на те, що справа тривалий час знаходиться в провадженні апеляційного суду, а явка до апеляційного суду не є обов`язковою відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи), апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача-апелянта про відкладення розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи неналежне виконання батьком ОСОБА_1 обов`язку щодо свого сина, з відповідача на утримання його неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частин з суми усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 23 вересня 2009 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати. Також суд вважав доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини заміну прізвища ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
Щодо процесуальних порушень
За обставинами даної справи суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення порушив норми процесуального права, а саме розглянув справу за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Як вбачається з матеріалів справи судова кореспонденція направлялась відповідачу на адресу АДРЕСА_1  (а.с. 19). В матеріалах справи міститься поштове повідомлення, адресоване суду першої інстанції, в якому зазначено, що судова повістка не вручена ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , оскільки зі слів господарки він там не проживає (а.с. 27). 
У відповідь на запит суду Центральне адресне бюро ГУМВС України в Одеській області 15.03.2010 направили відповідь, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 31). 
Відомостей щодо направлення будь-якої судової кореспонденції відповідачу на зареєстровану адресу матеріали справи не містять. 
11.03.2010 суд першої інстанції направив головному редактору газети «Чорноморські вісті» лист щодо розміщення повідомлення про виклик в судове засідання 25.03.2010 о 10:30 ОСОБА_1 , яке було розміщено в даній газеті, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 30,32).
Відповідно до ст. 74 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі (частина 5 статті).
Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку (частина 9 статті).
Відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 10 статті).
Відповідно до п. 1 Порядку визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, затвердженого постановою КМУ № 52 від 25.01.2006 в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання (перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків.
Розпорядженням КМУ від 25 листопада 2009 р. N 1428-р «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2010 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме» вирішено визначити друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2010 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, газету «Урядовий кур`єр». Відповідно до вказаного розпорялдення друкованим засобом масової інформації місцевої сфери розповсюдження в Одеській області на 2010 рік визначена газета «Чорноморські новини».
Отже, в тому випадку, якщо в процесі розгляду справи не встановлено фактичне місце проживання, перебування чи роботи відповідача, суд розміщує оголошення про його виклик в друкованому ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та місцевої сфери розповсюдження. 
Як вже вище зазначалось, судом першої інстанції відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція не направлялась. При цьому, суд першої інстанції розмістив повідомлення про виклик відповідача до суду лише в друкованому ЗМІ місцевої сфери розповсюдження, однак в ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження розміщено не було.
В матеріалах справи міститься розписка про отримання повістки, виписана на ім`я ОСОБА_1 , яка була отримана ОСОБА_2 для вручення відповідача ОСОБА_1 на 04.12.2009. Вказане судове засідання 04.12.2009 не відбулось, в зв`язку з чим розгляд справи був відкладений на 22.01.2010. Наступне судове засідання також було відкладено на 25.02.2010, а потім на 25.03.2010 (а.с. 15, 18,25). Відомості щодо повідомлення відповідача на вказані судові засідання матеріали справи не містять. 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою).
Як роз`яснив КЦС ВС в своїй постанові від 18.04.2022 в справі № 522/18010/18 обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою,суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
З врахуванням вище викладеного, оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2010 року підлягає скасуванню.
Щодо суті позовних вимог
Під час перебування в шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Третім Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції м. Одеси (а.с. 2).
20.06.2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 20.06.2008 (а.с. 3).
В зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не приймає участь в забезпеченні та виховання дитини, позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина, а також змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». 
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Апеляційний суд зауважує, що апелянт, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, не надав жодних доказів на підтвердження обставин, на які посилався в своїй скарзі, в тому числі щодо майнового стану, стану здоров`я, наявності джерел доходу, витрат тощо. Справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з 19.04.2021, однак впродовж розгляду справи апелянт не скористався наданими йому процесуальним законом правами, не подав жодних додаткових пояснень, доказів, клопотань про витребування доказів тощо. 
За ч.ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч.ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 цієї статті учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). 
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи,крім випадків, встановлених законом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи вище наведене, оскільки батьки повинні утримувати дитину до її повноліття, що прямо встановлено законом та є гарантією захисту дітей, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження існування обставин, на які він посилався в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частин з суми усіх видів заробітку відповідача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Щодо зміни прізвища дитини
Частиною 1 статті 28 ЦК України визначено, що фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Відповідно до ч. 1 ст. 295 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові. За ч. 2 цієї статті фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові за згодою батьків.
Відповідно до статті 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.
У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.
Верховний Суд у своєї постанові від 15 серпня 2018 року у справі №759/3363/16-ц (провадження №61-18385св18) заробив наступний правовий висновок: «тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. Встановивши, що зміна прізвища відповідає інтересам дітей, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
В матеріалах справи міститься лист спільного сина сторін – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив суду, що ОСОБА_1 ніколи не займався його вихованням, його виховував та утримував дідусь ОСОБА_7 . Батька ОСОБА_11 він бачив 1-2 рази на рік. В 2020 році він отримав паспорт та обрав собі прізвище ОСОБА_5 . 
Враховуючи обставини, які склалися в цій справі, оскільки апелянт звертаючись до суду з апеляційною скаргою не надав жодних належних та переконливих доказів щодо належного виконання обов`язків щодо дитини, в тому числі регулярної сплати аліментів, участі в додаткових витратах на дитину, проведення спільного відпочинку тощо, а також враховуючи на думку дитину, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зміни прізвища дитини. 
Інших доводів щодо суті спору апеляційна скарга не містить. Будь-яких додаткових пояснень, доказів, клопотань про витребування доказів тощо апелянт в процесі розгляду справи не подавав.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасовує та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Чумаченко Святослава Олександровича – задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2010 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_12  до ОСОБА_1 , за участю 3-х осіб – Третього Приморського відділу РАЦС Одеського міського управління юстиції м.Одеси, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів, та зміну прізвища дитини– задовольнити.
Змінити прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
Встновити порядок виконання рішення суд згідно з яким, це рішення є підставою для Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення змін до актового запису №363 від 17 травня 2006 року про народження ОСОБА_3 , змінивши відомості в графі «прізвище» з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », та видачі нового свідоцтва про народження з урахуванням внесених змін; в іншій частині актовий запис залишити без змін.
Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частин з суми усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 23 вересня 2009 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький