ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року	Львів	Справа № 380/5896/22 пров. № А/857/12308/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Онишкевича Т. В., Судової-Хомюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської обласної державної адміністрації на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Гавдиком З. В. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

                                                    В С Т А Н О В И В:

04.04.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської обласної державної адміністрації, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, а саме: ненадання достовірної інформації на його запит на отримання публічної інформації від 20.11.2021, зобов`язати відповідача надати достовірну інформацію на його запит від 20.11.2021.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.11.2021 він звернувся до Львівської обласної державної адміністрації із інформаційним запитом про надання інформації щодо отримання (реєстрації, опрацювання) відповідачем його попереднього запиту від 06.04.2021, однак, у відповідь повідомлено, що запит від 06.04.2021 до них не надходив, незважаючи на додану на запиту від 20.11.2021 копію опису АТ «Укрпошта» листа №7901201089240. Зазначає, що він вжив усіх передбачених законом дій, щоб його запит від 06.04.2021 був отриманий відповідачем, а тому відповідь на запит від 20.11.2021 містить недостовірну інформацію.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Львівська обласна державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідь на запит позивача від 20.11.2022 була належним чином надана, що виключає підстави для висновку про порушення Львівською обласною державною адміністрацією вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та допущення протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах.
Також на адресу суду через систему «Електронний суд» скаржник подав додаткові пояснення, відповідно до яких з електронного документування системи «Megapolice.DocNet» встановлено, що протягом 2021 року від позивача надійшло 8 запитів на інформацію, які розглянуті та запитувачу надано вичерпні відповіді. Інформація про запит на інформацію ОСОБА_1 від 06.04.2021 у згаданій системі відсутня. Більше того, згідно з доданим позивачем описом вкладення, в переліку є 2 запити і заява щодо зміни позовних вимог, однак, в описі відсутні дати таких документів, що свідчить про непідтвердження отримання відповідачем саме запиту від 06.04.2021, як зазначає позивач. Додатково наголошує, що на запит позивача від 20.11.2021 відповідь була надана, а відповідь на запит від 06.04.2021 не є предметом судового розгляду.
Позивач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу та додаткові пояснення, в яких покликається на необґрунтованість доводів скаржника і неналежність наданих ним доказів.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Львівської обласної державної адміністрації із запитом, в якому повідомив, що 06.04.2021 листом AT «Укрпошта» №7901201089240 він надіслав на адресу Львівської обласної державної адміністрації Інформаційний запит щодо запрошення його на розгляд звернення від 02.11.2020 (в описі вкладення цінного листа додаток №1). У зв`язку з викладеним, просив: надати зареєстровану копію зазначеного вище інформаційного запиту та вказати за яким номером його було зареєстровано; повідомити, в який саме спосіб було надано (надіслано) відповідь на його запит від 06.04.2021 щодо запрошення його на розгляд звернення від 02.11.2020 (в описі вкладення цінного листа під №1); надати завірені копії документів з відмітками поштової служби, які є підтвердженням надсилання відповіді на його запит від 06.04.2021 щодо запрошення на розгляд звернення від 02.11.2020 (в описі вкладення цінного листа під №1), а також надати копію такої відповіді.
Листом від 26.11.2021 № 5/25-13865/0/2-21/1-2.2 Львівська обласна державна адміністрація у відповідь на запит від 20.11.2021 повідомила позивача, що його запит від 06.04.2021 до обласної державної адміністрації не надходив, у зв`язку з чим не здійснювалась його реєстрація та розгляд.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано ненадходження до нього запиту ОСОБА_1 від 06.04.2021, а також те, що згідно копії опису листа № 7901201089240, в переліку вкладення якого є відповідний документ – інформаційний запит під номером 1, що свідчить про наявність підстав для зобов`язання відповідача надати достовірну інформацію позивачу на його запит на отримання публічної інформації від 20.11.2021.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Зазначена норма кореспондується із статтею 34 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Згідно з статтею 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 цього Закону).
Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є, зокрема, запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень (пункт 1 частини першої статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Згідно з частинами першою, другою статті 19 даного Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Згідно з частиною першою, четвертою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. 
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави для висновку, що розпорядники інформації в межах встановленого Законом строку зобов`язані надавати та оприлюднювати публічну інформацію, зокрема, за запитами на інформацію, незалежно від того, чи стосується ця інформація запитувача інформації особисто.
Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (частина перша статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Як встановлено з матеріалів справи, 20.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Львівської обласної державної адміністрації із запитом на інформацію, який був надісланий засобами поштового зв`язку.
Позивач вважає, що його запит від 20.11.2021 не розглянуто належним чином, оскільки він не отримав запитувану інформацію.
Судом встановлено, що відповідь на запит позивача від 20.11.2021 була надана Львівською обласною державною адміністрацією листом від 26.11.2021, тобто у встановлений законом строк, що сторонами не заперечується.
Що стосується достовірності наданої позивачу інформації, слід зазначити, що Львівська обласна державна адміністрація стверджує, що запит ОСОБА_1 від 06.04.2021 на адресу відповідача не надходив, що і було зазначено у відповіді на запит від 20.11.2021.
Апеляційним судом встановлено, що 06.04.2021 поштовим відправленням «Укрпошта» з штрихкодовим ідентифікатором № 7901201089240 ОСОБА_1 надіслав на адресу Львівської обласної державної адміністрації два запити на інформацію та заяву щодо зміни позовних вимог у справі № 160/2687/21, що зазначено в описі до вкладення. Таке відправлення вручено представнику адресата 13.04.2021.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що згаданий опис вкладення поштового відправлення не містить точних відомостей про вкладені документи, зокрема, під № 1 зазначено запит на отримання публічної інформації щодо запрошення на розгляд звернення від 02.11.2020 на 2 аркушах, однак, дата такого запиту відсутня, що не дає підстав достовірно стверджувати, що такий запит датований 06.04.2021.
Більше того, згідно з витягом з електронного документообігу системи «Megapolice.DocNet», де згідно з розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 25.05.2018 № 511/0/5-18 здійснюється реєстрація вхідної, внутрішньої та вихідної кореспонденції, протягом 2021 року відсутні відомості про запит на інформацію ОСОБА_1 від 06.04.2021.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача про неналежність доказу - витягу з електронного документообігу системи «Megapolice.DocNet», так як відповідно до пункту 9 підрозділу 3 розділу III Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5, у разі впровадження автоматизованої форми реєстрації документів формується банк реєстраційних даних в електронній формі, а за наявності локальної мережі - центральний банк реєстраційних даних для використання працівниками інформації про всі документи і місце їх розташування. Таким чином, використання відповідачем при наданні відповіді на запит позивача від 20.11.2021 даних, що містяться електронному документообігу системи «Megapolice.DocNet», відповідає зазначеним вище Правилам, а відтак, і підтверджує інформацію, яка зазначена відповідачем у листі від 26.11.2021.
Що стосується покликання ОСОБА_1 на порушення відповідачем при отриманні поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором № 7901201089240 вимог пункту 7 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5, що полягало у нескладенні та ненадісланні йому акта відсутності вкладення (додатка № 1), то слід зазначити, що в межах даної справи вказані обставини не є предметом доказування, так як стосуються запиту на отримання публічної інформації щодо запрошення на розгляд звернення від 02.11.2020, дії чи бездіяльність щодо якого позивачем в судовому порядку оскаржено не було.
Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що обставини отримання відповідачем документів, скерованих листом від 06.04.2021, є встановлені судовим рішенням у справі № 380/15189/21, яке набрало законної сили, та не підлягають доказуванню, оскільки у справі № 380/15189/21 надано оцінку лише факту отримання відповідачем поштового відправлення АТ «Укрпошта» №7901201089240 та вкладення № 2 до такого, а не вкладення № 1, інформацію щодо якого було надано листом від 26.11.2021.
Враховуючи викладене, на поданий позивачем запит від 20.11.2021 Львівською обласною державною адміністрацією було вчасно надано достовірну відповідь відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», що свідчить про недопущення останньою протиправної бездіяльності.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.
Суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За наведених обставин, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до пункту 3 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно з приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстав для стягнення судових витрат на користь позивача немає.
Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                         П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської обласної державної адміністрації задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 380/5896/22 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 06.12.2022