Номер провадження: 22-ц/813/8425/22 
Справа № 509/3920/22
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Кутурланова О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Коновалової В.А.,
Склярської І.В.,
секретар судового засідання Трофименко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області у складі судді Гандзій Д.М. від 21 вересня 2022 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3735/5 від 26.10.2020 року, яким частково задоволена скарга ОСОБА_2 від 31.03.2020 року та скасовані рішення державних реєстраторів за період з 26.12.2017 року по 10.04.2018 року щодо реєстрації права власності на належні йому об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, на підставі ст.186 ЦПК України, з посиланням на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та роз`яснено позивачу, що заявлені вимоги належить розглядати за нормами КАСУ в порядку адміністративного судочинства окружним адміністративним судом.

В апеляційній сказі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій доводи апеляційної скарги підтримав, просив розглядати справу без його участі.
За клопотанням представника Міністерства юстиції України розгляд справи призначено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою додатку «"EasyCon"». При цьому сторону попереджено, що відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
За наявних обставин, зважаючи на обізнаність сторони щодо дати та часу судового засідання та не підключення до судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника Міністерства юстиції України, належним чином повідомленого про розгляд справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги   ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, як суб`єкта владних повноважень зводяться до визнання протиправним та скасування наказу який за своєю природою є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, тому підлягають розглядові в порядку адміністративного судочинства. 

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне .

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. 

З позовної заяви та долучених до неї матеріалів вбачається, що виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача ОСОБА_1 з наказом Міністерства юстиції України № 3735/5 від 26.10.2020 р. про задоволення скарги ОСОБА_2 , яким скасовано всі рішення державних реєстраторів прийнятих з 2017 року за всіма об`єктами нерухомості належних йому на праві власності, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
З матеріалів справи вбачається, що заявлені позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на спірні приміщення внаслідок скасування рішення про реєстрацію цього нерухомого майна за ним.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Приймаючи до уваги, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів, при цьому якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то такий спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства,колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17, 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17 , 11 вересня 2019 року у справі № 815/4789/16) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Дата складання повного тексту постанови – 18.11.2022 року.

Головуючий    О.В. Кутурланова 

Судді: В.А. Коновалова 

                                                                                                     І.В. Склярська