ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 листопада 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/17404/21	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) щодо не проведення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Рішенням  Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021  року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, але правовий висновок Верховним Судом у справі 806/2104/17  11.04.2018 р. у справі, яка відповідно до вимог ст. 242 КАС України підлягає врахуванню до спірних правовідносин,   зазначає, що даний тип справи підлягає задоволенню.
17 жовтня 2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача — ОСОБА_2 про зупинення  розгляду справи, в якому він просить на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України, зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 . Зазначене клопотання обгрунтовано тим, що військова частина НОМЕР_1 - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Заявник вказує, що безпосередньо весь особовий склад військової частини НОМЕР_1 в складі механізованих військ України, на підставі ОСУВ Хортиця № 116/1/615т/ОКП  від 24.08.2022 року бойовий наках Кбр № 34/12/119т від 25.08.2022 року, на даний час виконують завдання щодо утримання зайнятих районів, рубежів і позиції: відбиття ударів противника, прориву оборони противника, розгрому його військ захоплення важливих районів, рубежів і об`єктів, в цілому виконують завдання протидії збройній агресії Російської Федерації задля збереження незалежності та волі народу України, що обмежує доступ до засобів поштового та телекомунікаційного зв`язку. Крім цього службово-облікова документація особового складу, в тому числі щодо нарахування, виплати та обліку грошового забезпечення військової частини знаходиться в пункті постійної дислокації, а саме в районі активних бойових дій, що позбавляє можливості доступу та розпорядження вказаними документальним: відомостями. Згадані вище обставини обмежують можливість участі представників військової частини у розгляді судової справи, надання доказів та виконання вимог суду на надання відомостей, що мають значення для прийняття обґрунтованого всебічного, законного рішення суду, обмежують можливість військової частини НОМЕР_1 скористатися процесуальним правом на захист, що, на думку відповідача, обґрунтовує доцільність зупинення розгляду судової справи.
Розглянувши подане клопотання колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Невиправдане зупинення судом провадження у справі є неприпустимим, не відповідає завданню адміністративного судочинства і тягне за собою порушення установлених строків розгляду справи.
Колегією суддів встановлено, що дана справа відноситься до справ незначної складності, в матеріалах справи є всі наявні докази та матеріали, які не потребують витребування додаткових доказів, розглядається в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , в період з 25.06.2019 по 25.06.2021 проходила військову службу в Збройних силах України та є учасником бойових дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №84-РС від 05.05.2021 ОСОБА_1 звільнено у запас за статтею 26 частиною 5 пункту 2, підпункт "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту).
ОСОБА_1 з 25.06.2021 виключена зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2021 №121) (а.с. 12).
Відповідно до витягу із наказу №121 від 25.06.2021, станом на 25 червня 2021 року календарна вислуга років: 05 років 08 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні: 05 років 00 місяців 26 днів, загальна вислуга: 10 років 09 місяці 18 днів.
18.08.2021 року засобами поштового зв`язку позивач направила заяву на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч. 2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проте відповіді не отримала.
Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що календарна вислуга років позивача становить 05 років 08 місяців 22 дні, а тому відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач не набула право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначено Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII    (Закон №2011-XII).  
Відповідно до ст. 1  Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 9 Закону України № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою  статті 9 Закону № 2011-ХІІ  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених  пунктом 1  частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»  встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в  абзаці першому пункту 1  цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Таким чином, відповідно до змісту частини другої  статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Колегія суддів звертає увагу, що ця правова норма не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги.
Також, колегія суддів наголошує, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17, від 24.11.2020 у справі №822/3008/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнена з військової служби на підставі підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»  (у зв`язку із закінченням строку контракту).
З 25 червня 2021 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Станом на 25 червня 2021 року її календарна вислуга становила 05 років  08 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні: 05 років 00 місяців 26 днів, загальна вислуга: 10 років 09 місяців 18 днів (а.с. 12).
За вказаних обставин колегія суддів зазначає, що відповідно до правил частини другої  статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  позивач як така, що має вислугу більше 10 років набула право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (5 років).
Таким чином, колегія суддів зазначає, що є неправильним висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки така виплачується за наявності 10 років календарної вислуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 380/2427/20.
Отже, з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) щодо не проведення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко

Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик