Постанова
Іменем України 
16 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 757/46241/20
провадження № 61-4972св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:Київська міська рада, ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Прокопенко Наталія Феліксівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Волкової С. Я. від 15 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., від 16 листопада 2021 року, і виходив із наступного. 
Зміст заявлених позовних вимог
У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Київської міської державної адміністрації, третя особа - державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н. Ф., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначав, що 
28 листопада 2017 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №815/2017 щодо майна його тітки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
07 травня 2019 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини його батьком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті його сестри ОСОБА_4 , посилаючись на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року у справі № 759/10421/19 встановлено факт родинних зв`язків 
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
За результатами розгляду його заяви державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н. Ф. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті його тітки - ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини.
Зазначав, що лише 02 травня 2019 року дізнався про смерть 
ОСОБА_4 , а також про прийняття спадщини ОСОБА_2 , яка навмисно приховувала факт смерті ОСОБА_4 .
Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року замінено відповідача Київську міську державну адміністрацію на відповідача Київську міську раду.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не довів наявності у нього права на спадкування після смерті ОСОБА_4 . Судове рішення, на яке посилався позивач, скасоване судом апеляційної інстанції, заяву залишено без розгляду.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, додатково зазначивши, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини.
Узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2022 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.  
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України 
від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, від 23 листопада 2020 року у справі № 315/714/19,        від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Зазначає, що суди попередніх інстанцій не урахували наведені ним обставини і причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у їх сукупності, зокрема гостре раптове захворювання, тривале лікування в умовах стаціонару, велика відстань між місцем його постійного проживання і місцем знаходження спадкового майна, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також недобросовісну поведінку іншого спадкоємця, яка не повідомила нотаріуса про те, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2022 року поновлено 
 ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судових рішень та відкрито касаційне провадження у справі № 757/46241/20.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
08 серпня 2022 року Київська міська рада через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить поновити строк для подання відзиву, посилаючись на те, що Київська міська рада отримала касаційну скаргу лише 21 липня 2022 року, а у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, задіянням працівників до виконання функцій критичної інфраструктури та вступом до лав Збройних Сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань, не мала можливості направити відзив у встановлений судом строк - до 03 серпня 2022 року.
Згідно з частиною першою статті 395 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до частин другої та шостої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
З огляду на наведені Київською міською радою обставини, незначний пропуск процесуального строку та з метою забезпечення права сторони на доступ до суду, колегія суддів вважає, що вказаний строк підлягає продовженню до дати подання відзиву - 08 серпня 2022 року.
Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що оскаржені судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга є необґрунтованою.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві у віці 78 років померла ОСОБА_4 
28 листопада 2017 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 815/2017 щодо майна померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
07 травня 2019 року до Шостої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини його батьком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті його сестри ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою державного нотаріуса від 08 травня 2019 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті його тітки ОСОБА_4 , у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
Згідно з положеннями пункту 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених             статтею 1259 цього Кодексу.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. 
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.
Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в статтях 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини.
Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, віл 21 квітня 2022 року у справі 
№ 296/12109/18.
Як на підставу пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилався на те, що протягом тривалого часу проживав у м. Суми, до м. Києва, де проживала його тітка, навідувався рідко, наприкінці 2017 року не зміг зв`язатися з ОСОБА_4 по телефону, приїхати до міста Києва не міг, оскільки хворів, а про смерть тітки дізнався лише 02 травня 2019 року у розмові з сусідом ОСОБА_4 по дачі. 
Встановивши, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 був її брат ОСОБА_5 , який за життя спадщину не приймав, ОСОБА_3 , як син ОСОБА_5 , є спадкоємцем п`ятої черги, однак заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у встановлений            статтею 1270 ЦК України строк не подав, надавши належну правову оцінку зазначеним позивачем підставам пропуску зазначеного строку та урахувавши підтверджений факт амбулаторного лікування позивача лише у період з 29 грудня 2017 року по 07 січня 2018 року, реєстрації місця проживання ОСОБА_1 з 25 листопада 2017 року у м. Києві, а також зверненню із відповідною заявою про прийняття спадщини лише 07 травня 2019 року, суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується із висновками судів, що наведені ОСОБА_1 обставини не є поважними причинами значного пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд,  правильно визначився із характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.
Доводи касаційної скарги значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). 
Посилання касаційної скарги щодо невідповідності висновків судів попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду України і Верховного Суду є необґрунтованими. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Колегія суддів, надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням судів попередніх інстанцій на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про передачу справу на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, посилаючись на те, що ухвалою Верховного Суду                     від 03 травня 2022 року про повернення його касаційної скарги на судові рішення у справі, яка переглядається, йому створено перешкоди для подальшого розгляду справи в суді та захисту його прав та інтересів. Вважає, що зазначена ухвала суду не відповідає вимогам статті 415 ЦПК України та ставить під сумнів її законність.
Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду визначені статтею 403 ЦПК України.
Ураховуючи, що заявник не навів жодної із передбаченою статтею 403 ЦПК України підстав для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, а також беручи до уваги сталу практику Верховного Суду із розгляду зазначеної категорії справ, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання ОСОБА_1 . 
Наведені ОСОБА_1 у клопотанні доводи не свідчать про виключну правову проблему, необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики чи наявність підстав для відступу від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду.
При цьому колегія суддів зауважує, що позивачу забезпечено право на доступ до суду, ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2022 року поновлено  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судових рішень та відкрито касаційне провадження у справі № 757/46241/20, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені у цій справі, переглядаються у касаційному порядку в межах доводів касаційної скарги ОСОБА_1 . 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | Є. В. Синельников
| С. Ф. Хопта
| В. В. Шипович