КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №757/15311/20                                                                                   Головуючий у І інстанції Соколов О.М. Провадження №22-ц/824/8292/2022                                                       Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 листопада2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                                      Голуб С.А.,  
суддів:                                                       Писаної Т.О., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання   Шаламая Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позов посилаючись на те, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського рахунку шляхом оформлення та видачі платіжної картки «Золота Карта Моряка» № НОМЕР_1 .
Довідкою від 21 листопада 2019 року виданої виконавчим директором «Марлоу Навігейшн Україна» Хлопковим С.І. підтверджено, що ОСОБА_2 працював на суднах компанії «Марлоу Навігейшн Україна» та з 2010 року компанією «Марлоу Навігейшн Україна» ОСОБА_2 надавалися посередницькі послуги з працевлаштування на суднах іноземних судновласників.
Довідкою №16553911 від 10 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено 11 депозитних договорів в доларах США та 2 в гривні, відкрито 5 депозитних карт, 3 з яких в доларах США, 2 в гривні.
Відповідно до довідки №16553911 від 10 травня 2014 року на карті № НОМЕР_1 загальна сума коштів внесених на рахунок становить 36862, 68 доларів США.
Відповідно до надісланих ОСОБА_2 компанією «Марлоу Навігейшн КО ЛТД» офіційних, завірених печаткою підтвердження грошових переказів СВІФТ до ПАТ КБ «Приватбанк» в Україну на особисту картку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 заробітної плати на загальну суму 36862, 68 доларів США 
05 серпня 2019 року позивачем було направлено заяву про розірвання всіх депозитних договорів й карток укладених між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Серед перелічених карток була й карта моряка № НОМЕР_1 .
ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь на лист, в якому повідомив про неможливість виконання вимог ОСОБА_2 , а саме розірвання договорів, карток та повернення коштів позивача.
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 36862, 68 доларів США.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 36862 доларів США 68 центів.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 10510 грн. 00 коп. судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого вважає оскаржуване рішення суду незаконним і необґрунтованим.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що внаслідок укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язаннями Банку щодо виплати коштів за договором банківського рахунку, який є предметом спору у даній справі, АТ КБ «ПриватБанк» на цей час не несе зобов`язань за таким договором, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за цим договором банківського рахунку.
Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме не врахував висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції відзив не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк». - адвокат Штронда А.М. апеляційну скаргу просив задовольнити.
Позивач в судове засідання не з`яивися. Про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи таке.
Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк) укладено договір банківського рахунку шляхом оформлення та видачі платіжної картки «Золота Картка Моряка» № НОМЕР_2 (а.с.9).
Крім того, в судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що грошові кошти були внесені відповідно до наведеного договору.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений вказаний договір банківського рахунку.
Довідкою від 21 листопада 2019 року № 1425 виданої виконавчим директором «Марлоу Навігейшн Україна» Хлопковим С.І. підтверджено, що Позивач працював на суднах компанії «Марлоу Навігейшн Україна» та з 2010 року вказаною компанією Позивачу надавалися посередницькі послуги з працевлаштування на суднах іноземних судновласників (а.с.8).
Так, відповідно до довідки № 16553911 від 10 травня 2014 року на карті № НОМЕР_2 загальна сума коштів внесених на рахунок становить 36862, 68 доларів США (а.с.7).
Відповідно до надісланих Позивачу компанією «Марлоу Навігейшн КО. ЛТД» офіційних, завірених печаткою підтвердження грошових переказів СВІФТ до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на особисту картку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 заробітної плати на загальну суму 36862, 68 доларів США, з яких: 17783, 07 доларів США остаточна заробітна плата за лютий 2014 рік, морське судно Вестерботтен; 4 700,00 доларів США щомісячний оклад за жовтень 2013 рік, морське судно Вестерботтен; 4 700,00 доларів США щомісячний оклад за вересень 2013 рік, морське судно Вестерботтен; 4 700,00 доларів США щомісячний оклад за листопад 2013 рік, морське судно Вестерботтен; 4 700,00 доларів США щомісячний оклад за грудень 2013 рік, морське судно Вестерботтен ( а.с.10-15).
05 серпня 2019 року позивачем було направлено заяву до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розірвання всіх депозитних договорів і карток укладених між ОСОБА_2 , та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Серед перелічених карток, була й картка моряка № НОМЕР_2 ( а.с.5).
Так відповідно до листа №20.1.0.0.0/7-190811/210 від 04 вересня 2019 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив позивача про неможливість виконання вимог останнього, а саме розірвання договорів, карток та повернення коштів (а.с.6).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою ( п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Так ст. 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як визначено в ч. 1, 2 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахункук укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11. 2003 р. № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 р. за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку.
Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19.04.2005 р. № 137 (зі змінами) (далі-Положення), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до п. 4.14 Положення емітенти платіжних карток зобов`язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами.
Згідно з пунктом 5 постанови Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банки, у перелік яких входить і АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.
Таким чином, аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність банківської картки до банківського рахунку та надання володільцем такого рахунку виписки про рух коштів та його картрахунках за операціями слугує доказом укладення такого договору.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 доведено факт наявності банківського рахунку та наявність заробітної плати, а враховуючи те, що банк належним чином не виконав своїх зобов`язань за вказаною вимогою, а тому наявні підстави для стягнення заробітної плати.
Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.
В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода:
а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений;
б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника;
в) кредитор надав згоду на заміну боржника.
Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського рахунку, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Разом із тим, банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського рахунку та належним відповідачем у справі.
Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 не можуть бути прийняті судом, оскільки судові рішення у справі, яка переглядається, не суперечать висновкам, викладеним у вказаній постанові.
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно дослідив і дав оцінку наданим позивачем доказам і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: