Справа № 344/8633/13-ц 
Провадження № 22-ц/4808/746/22 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого  (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів     Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,
секретаря Кузів А.В.   
з участю представника апелянта (відповідача) ОСОБА_1 адвоката Розганюк Т.Є. та  представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» адвоката Бурдюг Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Розганюк Тетяни Євгенівни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею  Ковалюк І.П. 12 квітня 2022 року, повний текст якого складено  21 квітня 2022 року,      
                                                  в с т а н о в и в :
У червні 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" подано позов до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 липня 2006 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 011/0706/11-082, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 101 000,00 грн на строк з 14.07.2006 року по 10.07.2011 року на умовах, передбачених у договорі, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені договором. 
На виконання п.3.9 кредитного договору 16.05.2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» направлено на адресу відповідачки вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. Остання не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 02.02.2012 року становила 165 861,96 грн та складалася із: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 67 270,72 грн; заборгованість по сплаті відсотків - 41 205,25 грн; пеня за прострочення сплати кредиту – 57385,99 грн.
Заборгованість по тілу кредиту та по сплаті відсотків станом на день подання позовної заяви складає  108 475,97 грн; сума заборгованості за пенею - 16 271,40 грн.  Сума заборгованості за відсотками становить 70 787,98 грн, а саме:  29 582,73 грн - за період з 02.02.2012 року по 18.05.2013 року та  41 205,25 грн - станом на 02.02.2012 року. 
Також, із посиланням на ст. 625 ЦПК України, зазначила що розмір 3% річних за період з 02.02.2012 року по 18.05.2013 року становить 4 226,10 грн; розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 02.02.2012 року по 20.05.2013 року - 108 148,05 грн. 
Всього розмір заборгованості станом на 20.05.2013 року становить 266 704,25 грн (67270,72 грн  + 16 271,40 грн  + 70 787,98  грн+ 4 226,10 грн + 108 148,05 грн ). 
Позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 011/0706/11-082 від 14.07.2006 року в розмірі 266 704,25 грн та судові витрати (а.с.1-3, том 1).
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2013 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс»  заборгованість в сумі 266 704,25 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2667,04 грн,  разом – 269 371,29 грн ( а.с.51-54, том 1).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.03.2021 року замінено стягувача ТОВ «Вердикт Фінанс» його правонаступником - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 344/8633/13-ц за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.144-147, том 1).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.03.2021 року поновлено пропущений строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 18 вересня 2013 року, задоволено та скасовано вищевказане заочне рішення цього ж суду (а.с.174-175, том 1).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.06.2021 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі у цивільній справі №344/8633/13-ц за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, правонаступника позивача - ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.236-238, том 1).
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2022 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 011/0706/11-082 від 14.07.2006 року в сумі 165 861 гривня 96 копійок, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 67 270,72 грн; заборгованості по сплаті відсотків – 41 205,25 грн; пені за прострочення сплати кредиту – 57 385,99 грн. В іншій частині у задоволені позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.54-61, том 2).
Не погодившись з рішенням суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Розганюк Т.Є. подана апеляційна скарга з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що  14.07.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 011/0706/11-082, у відповідності  до якого позичальник отримала кредит в розмірі 101 000,00 грн на строк з 14.07.2006 року по 10.07.2011 року.  
02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» (яке виступив правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступив правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Вердикт Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу №11, у відповідності до якого  ПАТ «Сведбанк» відступає факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості від боржників. 
Вказує, що ТОВ «Вердикт Фінанс», як правонаступником кредитора, подано цей позов 06 червня 2013 року.  17 липня 2020 року ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір №17-07/2020 про відступлення права вимоги за кредитним договором.
Вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити позивачу в задоволенні позову повністю за спливом строку позовної давності, про застосування якого відповідачкою ОСОБА_1 було заявлено у відповідній заяві 31.05.2021 року. 
Крім цього, відповідачкою також оспорювався розрахунок заборгованості, наведений позивачем, оскільки суд може застосувати позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.
Представник апелянта наголошує, що позивачем заборгованість за кредитним договором розраховано станом на 02.02.2012 року, за яким загальна сума заборгованості становить 165 861,96 грн. Загальна сума права вимоги, що відступається, - 165 861,96 грн, кількість днів прострочення – 1359.
При зверненні з позовом до суду позивач, взявши за основу загальну суму заборгованості по тілу кредиту та по відсотках станом на 02.02.2012 року в розмірі 108 475,97 грн, здійснив нарахування подальших відсотків, пені та  інфляційні втрати станом на 20.05.2013 року. Загальний розмір заборгованості станом на 20.05.2013 року складає: 67270,72 грн (тіло кредиту станом на 02.02.2012) + 16 271,40 грн (пеня з 20.05.2012 по 20.05.2013) + 70 787,98 грн (29 582,73+41 205,25 – сума відсотків за ставкою 21% річних, нарахованих за період з 02.02.2012 по 20.05.2012 та станом на 02.02.2012 відповідно) + 4 226,10 грн (3% річних) + 108 148,05 грн = 266 704,25 грн.
На думку представника апелянта, розрахунок заборгованості станом на 20 травня 2013 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки немає розрахунку заборгованості станом                 на 02.02.2012, а інші наведені розрахунки станом на 20.05.2013 здійснено на підставі даних боргу станом на 02.02.2012.
Представник апелянта наголошує, що позивачем незаконно одночасно нараховано проценти на суму боргу в розмірі 21% (згідно кредитного договору) та в розмірі 3% (згідно ст.625 ЦК України). Також незаконним, на думку апелянта, є одночасне стягнення основної суми боргу (тіла кредиту та відсотків станом на 02.02.2012) та цієї ж суми боргу з врахуванням індексу інфляції, тобто має місце подвійне стягнення.
Суд стягнув заборгованість саме в тому розмірі, щодо якого немає належного розрахунку (станом на 02.02.2012).
Крім цього, виходячи з даних, зазначених у витягу з реєстру заборгованостей боржників, пеня в розмірі 57 385,99 грн нарахована станом на 02.02.2012 за 1359 прострочених днів, тому, стягуючи пеню в такому розмірі, суд допустив порушення п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, згідно якої до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік.
Зауважує, що судом не надано оцінки доводам відповідача щодо початку перебігу строку позовної давності з 28.09.2008 року, виходячи з інформації, що міститься у витязі з реєстру заборгованостей боржників (а.с.16, том 1). Там зазначено термін користування кредитними коштами згідно кредитного договору – 27.09.2008 року, кількість днів прострочення – 1359. Цей строк є відмінним від кінцевого терміну дії кредитного договору – 10.07.2011 року, оскільки банк через порушення боржником строків сплати платежів у відповідності до п.3.8 кредитного договору вимагав дострокового повернення всієї суми кредиту, тим самим в односторонньому порядку змінив кінцевий строк погашення кредиту на 27.09.2008 року.
У позичальника не збереглося такого листа банку, однак саме про це йдеться у рішенні Коломийського міськрайонного суду від 29.10.2013 року  у справі №346/3245/13-ц за позовом ТзОВ «Вердикт Фінанс» до Особи 1 за кредитним договором №011/0706/11-081, укладеним 14 липня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Особою 1 (договір укладено того ж дня, що і з апелянтом ОСОБА_1 , його порядковий номер є попереднім перед її, з такими самими умовами щодо розміру кредиту, відсотків, кінцевого терміну погашення).
За таких обставин, вважає доведеним той факт, що для позивача початок перебігу строку позовної давності розпочався з наступного дня після зміненого кінцевого строку виконання зобов`язання – з 28.09.2008 року.  Тому, звернення позивача до суду із позовом 06.06.2013 року відбулось поза межами трирічного строку позовної давності. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю за спливом строку позовної давності. Стягнути з ТзОВ «Вердикт Капітал» витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 64-68, том 2).
Представник ТОВ «Вердикт Капітал» подав відзив на апеляційну скаргу.
Зазначає, що апелянтом не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження доводів апеляційної скарги.
З копії кредитного договору від 14.07.2006 року кредитні кошти надаються на строк з 14 липня 2006 року по 10 липня 2011 року. Перебіг строку позовної давності розпочинається з 10 липня 2011 року. Позов подано до суду 06 червня 2013 року, тобто в межах строку  позовної давності.
Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення залишити без змін (а.с.97-101,том.2)
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши представника  апелянта  ОСОБА_1 адвоката Розганюк Т.Є., представника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» адвоката Бурдюг Т.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що 14 липня 2006 року  між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 011/0706/11-082, у відповідності до п.1.1 якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 101 000,00 грн на строк з 14.07.2006 року по 10.07.2011 року на умовах, передбачених у договорі, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с.7-9, том 1).
У відповідності до п.1.3 договору, відповідач сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 21,00 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.
Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.  
ТОВ «Вердикт Фінанс» є фінансовою установою та має право здійснювати факторингові операції (а.с.17, том 1 ).
02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке, в свою чергу, виступає правонаступником АКБ «ТАС -Комерцбанк», та Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на підставі глави 73 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» уклали договір факторингу № 11, (а.с.13-15, том 1), відповідно до якого ТОВ «Вердикт Фінанс» набув прав вимоги за цим кредитним договором.
17.07.2020 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір № 17-07/2020 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 011/0706/11-082 (а.с. 69-75, 76-81, том 1).
Позов  про стягнення заборгованості поданий 03 червня 2013 року, про що свідчить відбиток дати штемпелем на поштовому конверті (а.с.25 том 1).
Як зазначає позивач у позові, заборгованість за кредитним договором станом на 02.02.2012 року складала суму 165 861,96 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 67 270.72 грн: заборгованість по сплаті відсотків - 41 205.25 грн; пеня за прострочення сплати кредиту 57 385.99 грн.
Розрахунку  заборгованості та виписки про рух коштів  по рахунку матеріали справи не містять.
Судом першої інстанції на підставі ухвали від 16 червня 2022 року витребовувалася у відповідача  виписка про рух коштів по рахунку та детальний (помісячно) розрахунок заборгованості по кредиту, проте такі документи відповідачем  суду представлені не були через їх відсутність у відповідача (а.с.241 том 1), а на вимогу ТОВ «Вердикт Капітал» АТ «ТАСКОМБАНК» взагалі заперечив своє правонаступництво АКТ «ТАС-КОМЕРЦБАНК»  (а.с.5, том 2).
Із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» (кредитор) після зміни назви з 16.11.2007 року став ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого після зміни організаційної форми явилось АТ «Сведбанк» (публічне) з 05.06.2009р. У подальшому правонаступником  АТ «Сведбанк» з 24.05.2013 р.  став ПАТ «ОМЕГА БАНК» (код ЄДРПОУ 19356840). Цю юридичну особу припинено без правонаступника з 18.11.2019 року  (запис № 10691110101027941 на підставі рішення засновників (учасників) про припинення:ліквідацію юридичної особи)
Частково задовольняючи позов, суд виходив з ст.526,530,611,1048-1050,1054 ЦПК України, ст.ст.263-265,268 ЦПК України, встановивши факт наявності заборгованості,  суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором від 14.07.2006 року в сумі 165 861 грн 96 коп, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 67 270,72 грн.; заборгованості по сплаті відсотків – 41 205,25 грн.; пені за прострочення сплати кредиту – 57 385,99 грн. В решті вимог позову відмовлено.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно дост. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК Українирозмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зістаттею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першоюстатті 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно з приписами ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги, на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
Представник відповідачки не заперечувала у судовому засіданні ті обставини, що між відповідачкою та ПАТ «ТАС -Комерцбанк» було укладено кредитний договір, відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 101 000,00 грн на строк з 14.07.2006 року по 10.07.2011 року за плату за користування кредитними коштами на рівні 21% річних, кредитні кошти сплачувалися іншою особою, на прохання якої був отриманий кадет, у зв`язку із неналежним виконання умов кредитного договору утворилася кредитна заборгованість, яку вона обчислити не може, оскільки у неї відсутні будь-які документи про часткову оплату кредиту. 
Ухвалюючи рішення, суд прийняв до уваги інформацію про розмір заборгованості за кредитом, яка міститься у витягу з реєстру заборгованості боржників від 02.02.2012р., доданого до договору факторингу від 02 лютого 2012 року № 11, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс», відповідно до якого заборгованість по кредиту встановлена на вказаний день (02.02.2012 року) в розмірі  165 861,96 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 67 270.72 грн; заборгованості по сплаті відсотків - 41 205.25 грн; пені за прострочення сплати кредиту 57 385.99 грн (а.с.16, том 1). Проте, суд не врахував інформацію, яка міститься у цьому ж витягу щодо строку користування кредитними коштами - 27 вересня 2008 року, не мотивувавши своє рішення. 
При цьому, судом не враховані ті обставини, що у кредитному договорі  був визначений строк кредитування – до 10.07.2011 року.
Судом не враховано, що у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, а тому нарахований розмір заборгованості станом на 10.07.2011 року (в межах строку кредитування) неможливо перевірити і він не підтверджений належними та допустимими доказами.  Позивач суду не надав доказів  як і не можливо перевірити чи вимагав банк дострокового повернення кредитних коштів станом на 27 вересня 2008 року і коли почала утворюватися прострочена заборгованість по кредиту з вини відповідачки.
Крім того,  Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічно, не може нараховуватися і пеня після закінчення строку кредитування, оскільки після закінчення такого строку припиняється нарахування усіх платежів, визначених договором, крім компенсаційних платежів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.
Таким чином,  позивачем не доведений розмір заборгованості за кредитом станом на 10.07.2011 року (як по основній сумі кредиту (тілу), так і по процентах і пені), а з 11.07.2011 року по 02.02.2012 року  - нарахування процентів та пені за кредитом є безпідставним.  
В ході розгляду справи представником відповідачки заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.218-219,том.1)
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки - один рік (п. 1 ч. 2ст. 258 ЦК України).
Частиною 1ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч. 1 ст 262 ЦК України заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Відповідно до абз. 3 п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі"судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.
Оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилається щодо розміру заборгованості по основній сумі (тілу) кредиту, про процентах і пені, тому у задоволенні позову слід відмовити.
З урахуванням наведеного, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року слід скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд
                                                  п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 адвоката Розганюк Тетяни Євгенівни задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 липня 2006 року  № 011/0706/11-082 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                           І.О. Максюта

Судді:                                                                     Л.В.Василишин

                                                                                В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 11 листопада 2022 року.