П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/4941/21	

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Миколаїв, 11 січня 2022 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Україна» до Головного управління ДПС у Миколаївській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Україна» (надалі – позивач, СТОВ Агрофірма «Україна») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.03.2021р. № 00014560707 щодо накладення штрафних санкцій.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було протиправно застосовано штрафні санкції за зберігання пального без наявної на таке зберігання ліцензії, оскільки позивач має відповідну ліцензії. Факт зберігання пального товариством за іншою адресою, аніж вказана в ліцензії обґрунтований відповідачем виключно помилками в окремих документах, складених постачальниками позивача та не підтверджують фактичного зберігання позивачем пального за певною адресою.
Відповідач проти позову заперечував мотивуючи тим, що оспорюване позивачем податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно, обґрунтовано, на підставі встановленого у ході фактичної перевірки порушення. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року, позов СТОВ Агрофірма «Україна» задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 01.03.2021 № 00014560707. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС в Миколаївській області подано на вказане рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просять скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову СТОВ Агрофірма «Україна» у повному обсязі.
В обґрунтування своєї скарги, апелянт вказує, що у ході фактичної перевірки, результати якої оформлено актом від №833/14/29/07/03764353 від 08.02.2021р. було встановлено порушення позивачем вимог ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», а саме зберігання пального без наявності ліцензії за адресами: вул.Героїв Врадіївщини, буд.59, смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область та вул.Гагаріна, вуд.54, м. Помічна, Добровеличковський район, Кіровоградська область, що підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема акцизними накладними, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, В період з 02.02.2021 р. по 08.02.2021 р. посадовими особами ГУ ДПС у Миколаївській області була проведена фактична перевірка щодо дотримання норм законодавства з питань обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання пального та спирту етилового платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічільниками та/або рівномірами-лічільниками, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв .та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального за період з 01.04.2020 по 05.02.2021 року.
За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Миколаївській області було складено Акт про результати фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання пального та спирту етилового платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічільниками та/або рівномірами- лічільниками, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального за період з 01.04.2020 по 05.02.2021 року № 833/14/29/07/03764353 від 22.02.2021р.
Перевіркою встановлено, що за період роботи з 01.04.2020 по 17.06.2020 СТОВ Агрофірма «Україна» отримувала паливно-мастильні матеріали без наявності ліцензії на право зберігання пального.
Згідно наданих до перевірки документів встановлено, що постачальниками дизельного палива, яке СТОВ Агрофірма «Україна» використовувало у господарській діяльності та одержувало за адресою: вул. Героїв Врадіївщини, буд 59, смт. Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область є ТОВ «СОЛАР ОІЛ». Згідно єдиного реєстру акцизних накладних перевіркою встановлено операції фізичної передачі (відпуску, відвантаження) паливно-мастильних матеріалів постачальником ТОВ «СОЛАР ОІЛ» покупцю-позивачу за адресою відвантаження палива: вул. Героїв Врадіївщини, 59,смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область.
Таким чином, перевіркою встановлено зберігання отриманого 15.04.2020 дизельного палива за адресою вул. Героїв Врадіївщини,59, смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область без наявності діючої ліцензії на право зберігання пального за вказаною адресою, що є порушенням вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР.
За період 30.04.2020-04.05.2020 на виконання договору поставки нафтопродуктів від 01.01.2020 № 0101/2020, укладеного з ТОВ «ЗЕРНО-СТОК», СТОВ Агрофірма «Україна» отримано паливо дизельне. Згідно єдиного реєстру акцизних накладних ТОВ «ЗЕРНО-СТОК» покупцю СТОВ АГРОФІРМА «Україна» відвантажило паливо за адресою: вул.Гагарина, буд.54, м.Помічна, Добровеличковський район, Кіровоградська область.
Таким чином, перевіркою встановлено зберігання отриманого 30.04.2020-04.05.2020 дизельного палива за адресою вул.Гагарина,буд.54,м.Помічна,Добровеличковський район, Кіровоградська область без наявності діючої ліцензії на право зберігання пального за цією адресою, що є порушенням вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР.
Згідно наданих до перевірки документів встановлено, що за період 16.05.2020-17.06.2020 на виконання договору поставки від 18.03.2019 № 460/19/ТД, укладеного позивачем з ТОВ «ТД «БІЗНЕС-ЛОГІКА», отримано позивачем дизельне паливо за адресою відвантаження згідно єдиного реєстру акцизних накладних вул. Героїв Врадіївщини,59,смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область.
Таким чином, перевіркою встановлено зберігання отриманого 16.05.2020 та 17.06.2020 дизельного палива від ТОВ «ТД «БІЗНЕС-ЛОГІКА за адресою вул. Героїв Врадіївщини, 59,смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область без наявності діючої ліцензії на право зберігання пального за зазначеною адресою, що є порушенням вимог статті 15 Закону України № 481/95-ВР.
За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №00014560707 від 01.03.2021, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 1000 000 грн., а саме: за зберігання пального без наявності ліцензії за адресою вул. Героїв Врадіївщини,59, смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область 500000 грн., та за зберігання пального без наявності ліцензії за адресою вул. Гагарина, буд.54, м. Помічна, Добровеличковський район, Кіровоградська область- 500000 грн.
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем порушення, - зберігання СТОВ Агрофірма «Україна» пального в порушення ст.15 Закону України № 481/95-ВР.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (зі змінами та доповненнями, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №481/95-ВР).
За змістом абзацу 52 статті 1 Закону № 481/95-BP, місце зберігання пального є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Згідно ч.1 ст.15 Закону № 481/95-BP, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
В силу приписів ч. 8 ст.15 Закону № 481/95-BP передбачено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. 
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (ч. 10 ст. 15 Закону №481/95-ВР).
Як встановлено ч. 16 ст. 15 Закону України №481/95-ВР, суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Водночас, за приписами ч. 19 ст.15 Закону України №481/95-ВР, ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (ч. 40 ст. 15 Закону №481/95-ВР).
Згідно з ч. 44 ст. 15 Закону України №481/95-ВР, суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.
В свою чергу, апеляційний суд вважає за доцільне також вказати, що у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Частинами першою-третьою статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.
З акту перевірки апеляційним судом встановлено, що висновки контролюючого органу про зберігання позивачем пального без наявної діючої ліцензії мотивовані наступним:
-відповідно до видаткових накладних, ТТН та акцизних накладних СТОВ Агрофірма «Україна» 15.04.2020р. отримав від ТОВ «Солар Оіл» та ТОВ «ТД «Бізнес-Логіка» паливо за адресою місця відвантаження вул. Героїв Врадіївщини,59,смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська області, отже і зберігання, на думку податкового органу, палива відбувається за адресою вул. Героїв Врадіївщини,59,смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область, за відсутності відповідної ліцензії;
- відповідно до видаткових накладних, акцизних накладних, позивач за період з 30.04.2020р. по 04.05.2020р. отримав дизельне паливо від ТОВ «ЗЕРНО-СТОК» за адресою місця відвантаження: вул.Гагарина,буд.54, м.Помічна, Добровеличковський район, Кіровоградська область. За вказаного відповідач також зробив висновок про фактичне зберігання отриманого палива за вказаною вище адресою без наявної ліцензії;
- відповідно до видаткових накладних, акцизних накладних, позивач за період з 16.05.2020р. по 17.06.2020р. отримав дизельне паливо від ТОВ «БІЗНЕС-ЛОГІКА» за адресою місця відвантаження: вул. Героїв Врадіївщини,59,смт.Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область. За вказаного відповідач зробив такий самий висновок про фактичне зберігання отриманого палива за вказаною вище адресою без наявної ліцензії.
Колегією суддів, з огляду на встановлені обставини справи та наявні у матеріалах письмові докази, не спростовується факт придбання Сільськогосподарським ТОВ Агрофірма «Україна» палива дизельного/паливно-мастильних матеріалів: - у ТОВ «ТД «Бізнес-Логіка»; у ТОВ «СОЛАР ОІЛ» та  у ТОВ «ЗЕРНО-СТОК».
Між тим, проаналізувавши наявні у справі документи, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що видаткових накладних та акцизних накладних, на які посилається відповідач у справі не зазначено місця відвантаження товару. Ці документи містять лише юридичну адресу покупця СТОВ Агрофірма «Україна» - 56301, Миколаївська область,  Врадіївський район, смт.Врадіївка, вул. Героїв Врадіївщини,59.
Зазначення в первинному документі про купівлю (поставку) товару юридичної адреси підприємства - покупця, на думку судової колегії, не є доказом зберігання такого товару за цією ж адресою покупцем.
Тому, є хибним та необгрунтованим висновок податкового органу в акті перевірки, що адреса, зазначена у видаткових накладних, акцизних накладних є саме адресою місця прийняття товару покупцем - СТОВ Агрофірма "Україна". 
Водночас, апеляційний суд наголошує, що в силу приписів ст. 17 Закону №481/95-ВР, для застосування санкції, у вигляді штрафу передбаченої зазначеною вище нормою, необхідне встановлення саме факту зберігання суб`єктом господарювання палива та відсутність в нього відповідної ліцензії. Тобто, доказуванню підлягає сам факт зберігання дизельного пального.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, який свідчить, що за адресою : вул. Героїв Врадіївщини, буд.59 г, смт. Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область у позивача знаходяться нежитлова будівля, склад паливно-мастильних матеріалів, а за адресою: вул. Героїв Врадіївщини, буд.59, смт. Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область знаходиться комплекс нежитлових будівель загальною площею 1643,3 кв.м.
Згідно наявних в матеріалах справи копій актів здачі-приймання нафтопродуктів за кількістю від 16.04.2020 від ТОВ «Солар Оіл» до видаткової накладною № 286 від 15.04.2020р., від 16.05.2020р. від ТОВ «ТД «Бізнес-логіка» за видатковою накладною № 503 від 16.05.2020р., адреса отримувача палива вказана: вул. Героїв Врадіївщини, буд.59 г, смт. Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область;
Отже, судова колегія оцінює критично доводи апеляційної скарги про доведення зберігання позивачем пального без наявної ліцензії, адже відповідач, як свідчать наявні у справі письмові докази, ототожнив поняття відвантаження та зберігання пального. При цьому, доказів фактичного зберігання палива саме за адресою вул. Героїв Врадіївщини, буд.59 , смт. Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду контролюючим органом надано не було, як і доказів проведення контролюючим органом саме фактичної перевірки, яка за своєю суттю у розумінні приписів ст.75 ПК України полягає у здійсненні такої за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. 
В даному випадку, як свідчать матеріали справи, висновки контролюючого органу про порушення позивачем законодавства обґрунтовуються відповідачем лише дослідженням первинних документів.
Стосовно отриманого пального від ТОВ «ЗЕРНО-СТОК», апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до листа від 07.12.2020 СТОВ Агрофірма «Україна» у зв`язку із виявленням помилки в частині зазначення постачальником адреси , просив виправити дану помилку вказавши у акцизній накладній фактичну адресу передачі товару, відповідно до акту приймання-передачі (а.с. 42).
17.03.2021р. ТОВ «ЗЕРНО-СТОК» листом повідомило СТОВ Агрофірма «Україна» про виправлення помилок у акцизних накладних шляхом їх коригування. До вказаного листа також були додані відповідні акцизні накладні з квитанціями №№1181, 1191, 1201, 1211, 2201, 2211(а.с. 43-56).
Дослідивши зазначені документи, апеляційний суд встановив, що з урахуванням внесених контрагентом-постачальником позивача виправлень - адреса зберігання пального у вщевказаних документах зазначена не вул.Гагарина, буд.54, м.Помічна, Добровеличковський район, Кіровоградська область, а вул. Героїв Врадіївщини, буд.59 г, смт. Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область.
Крім того, судова колегія враховує також, що відповідно до актів прийому-передачі до Договору поставки №0101/2020 від 01.01.2020р., покупець СТОВ Агрофірма «Україна» прийняло від продавця – ТОВ «ЗЕРНО-СТОК» у володіння товар, а саме паливо дизельне ДП-Л-Євро5-Во за адресою: Миколаївська область, Врадіївка, вул.Героїв Врадіївнщини, 59/г. (а.с.  58-63).
Наведеним підтверджується, що контрагентом ТОВ «ЗЕРНО-СТОК» помилково було зазначено в акцизних накладних адресу позивача вул. Гагарина, буд.54, м. Помічна, Добровеличковський район, Кіровоградська область.
Водночас, як ґрунтовно зауважив суд першої інстанції, доказів зберігання пального саме за цією адресою відповідачем суду не надано, що в свою чергу спростовує відповідні доводи апелянта про зберігання пального позивачем за наведеною адресою без наявної ліцензії на таке зберігання.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів зауважує, що відповідач не надав належних та достатніх доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії.
Відповідач не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального в спірних правовідносинах відповідно до вимог фактичної перевірки, та допустив помилкове ототожнення господарської операції із придбання пального (надходження та оприбуткування) із фізичним зберіганням пального.
Враховуючи викладене у сукупності, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про неправомірне застосування відповідачем до СТОВ «Україна» санкції, передбаченої ст. 17 Закону України № 481/95-ВР.
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів в контексті надання оцінки доводам апеляційних скарг враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі №400/4941/21 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Градовський Ю.М.   Шеметенко Л.П.