Справа № 307/400/21

Закарпатський апеляційний суд

                 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/208/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.03.2021.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №088197 від 31.01.2021 та постанови судді від 02.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 31.01.2021 о 04 год. 40 хв. в м.Тячів по вул.Лазівській, керував автомобілем марки «Форд Фокус», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, тремтіння рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимогу пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог вказує про незаконність постанови суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам та неналежним дослідженням дійсних обставин справи. Зазначає, що звинувачення про його знаходження на момент зупинки працівниками поліції в стані алкогольного сп`яніння є надуманим і недоведеним, до того ж немає жодних доказів того, що він відмовлявся від огляду на стан сп`яніння, оскільки наполягав на його проведенні в закладі охорони здоров`я, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Працівниками поліції не були залучені свідки, у протоколі не зазначено персональних даних свідків та у матеріалах справи відсутні їх пояснення. На момент складення протоколу про адміністративне правопорушення зміст ч.1 ст.130 КУпАП було викладено в іншій редакції, що не передбачала відповідальності за керування особою наземними транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого

-2-

сп`яніння, а так само за відмову у проходженні огляду у встановленому законом порядку. Судом в порушення ст.268 КУпАП розглянуто справу за його відсутності, всупереч даних про належне сповіщення про час і місце розгляду справи. Зазначене свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого із урахуванням положень ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що останній належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а розгляд справи неодноразово відкладався за неявки в судове засідання ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу, а саме: 25.05.202, 30.11.2021 та 19.05.2022.
Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.
За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 , враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
       Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
-3-

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 31.01.2021 о 04 год. 40 хв. в м.Тячів по вул.Лазівській, керував автомобілем марки «Форд Фокус», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, тремтіння рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій  ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Незважаючи на невизнання  ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Зокрема, вина  ОСОБА_1  стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №088197 від 31.01.2021, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст.256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, яким засвідчено факт відмови водія  ОСОБА_1  від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння, як за допомогою приладу Драгер, так і у медичному закладі.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
З рапорту поліцейського СРПП №2 Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області Деяка В.В. вбачається, що 31.01.2021 під час несення служби на маршруті Терново-Тересва-Солотвино, близько 04 год.40 хв. по вул. Лазівській у м.Тячів, ним було 
-4-
зупинено автомобіль марки «Форд Фокус», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , під час розмови з яким у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Йому запропонували пройти освідчення на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на що ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку з чим на нього в подальшому було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.
З установлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу, не використав надане йому право на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного пристрою, так і в закладі охорони здоров`я.
При цьому апеляційний суд враховує те, що згідно п.1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор СРПП №2 Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області Деяк В.В. був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 і, що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 за №1452/735.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження. 
Апеляційний суд оглянув відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого чітко вбачається факт відмови  ОСОБА_1  від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи  ОСОБА_1  в апеляційній скарзі щодо порушення працівниками поліції порядку проведення його огляду на стан сп`яніння у зв`язку з відсутністю на місці зупинки транспортного засобу свідків, апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що при складанні протоколу за фактом відмови  ОСОБА_1  пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським застосовувались технічні засоби відеозапису, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що під час відмови  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не 
-5-
було залучено двох свідків, оскільки диспозицією ст.266 КУпАП визначено, що свідки залучаються лише у випадку неможливості фіксації технічними засобами відмови водія від проходження огляду у встановленому законом порядку.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду  ОСОБА_1  обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, а призначене йому адміністративне стягнення таким, яке відповідає санкції вищевказаної статті - як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, і є справедливим.
Окрім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження ОСОБА_1 таких дій та його результатів. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом в порушення ст.268 КУпАП розглянуто справу за його відсутності, всупереч даних про належне сповіщення про час і місце розгляду справи. Це не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи на а.с. 8 є дані про повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи поштовим повідомленням, однак він не з`явився в судове засідання, тому слід дійти висновку, що право на захист в суді не було порушено - ОСОБА_1 сам розпорядився своїм правом бути присутнім в судовому засіданні і захищатися від обвинувачення.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.03.2021 щодо ОСОБА_3 ,- без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: