ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022 року                                     м.Дніпро                         Справа №  904/7413/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.,
секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/7413/21
за заявою Акціонерного товариства "Укрсиббанк", м. Київ
до боржника ОСОБА_1 , м. Дніпро
про визнання грошових вимог 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. (повний текст складено - 14.02.2022р., суддя - Мартинюк С.В., м. Дніпро) у справі №904/7413/21 грошові вимоги Акціонерного товариства "Укрсисббанк" до фізичної особи ОСОБА_1 визнано частково, а саме: суму 6013724,42 грн. (заборгованість) - 2 черга задоволення вимог кредиторів, 3 черга - 85231,68 грн. (пеня) 4540,00 грн. (судовий збір) - позачергове задоволення вимог кредиторів. Решту вимог відхилено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що частина вимог щодо заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом та процентів за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін заявлені кредитором з пропуском строку позовної давності. Строк позовної давності, з урахуванням нормативних актів, що регулюють запровадження в Україні карантину, починає свій перебіг з 12.03.2017р. В зв`язку з цим, судом визнано грошові вимоги щодо заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом на суму 31054,29 грн., а по сплаті процентів за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін в розмірі 4482385,95 грн. Господарським судом також враховано, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2013р. по справі №2-6443/11 вирішено питання щодо стягнення з боржника заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами пені та судових витрат, а тому грошові вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 1585515,86 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
Акціонерне товариство "Укрсисббанк" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/7413/21 в частині відмови у визнанні грошових вимог АТ "Укрсиббанк" скасувати. Ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" в цій частині у повному обсязі.
На оскаржувану ухвалу ОСОБА_1 також  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/7413/21 про результати розгляду заяви АТ "Укрсиббанк" з грошовими вимогами до боржника у справі про несплатоспроможність повністю, постановити нову ухвалу, якою визнати наявність кредиторских вимог АТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 в розмірі 2198167,06 грн. Відмовити у визнанні кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 через сплив строку позовної давності.

2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Апеляційна скарга АТ "Укрсиббанк" мотивована тим, що:
- сторонами в договорі чітко погоджені умови, що у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (несвоєчасна сплата платежів, згідно з умовами кредитного договору) Банк на таку прострочену заборгованість нараховує відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, відповідно п. 1.3.1. Договору. Вважає, що на дані умови основного договору суд не звернув належної уваги;
- судом першої інстанції в обґрунтування свого рішення фактично взято за основу суму заборгованості, стягнуту судовим рішенням у справі №2/6443/11 у національній валюті на дату ухвалення рішення, але в описовій частині цього ж рішення чітко зафіксована заборгованість за кредитним договором у валюті договору (дол. США);
- судом першої інстанції не в повній мірі враховано ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання;
- застосування судом першої інстанції строків позовної давності за заявою боржника до частини кредиторських вимог є безпідставним, оскільки це не передбачено нормами КУзПБ.

Апеляційна скарга ОСОБА_1  мотивована тим, що:
- судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушені норми матеріального та процесуального права;
- обставини, встановлені рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області по справі №200/6313/15-ц від 08.10.2015р., можуть бути використані для доказування впродовж трьох років, що передували зверненню до суду з заявою про визнання кредиторських вимог;
- сплив позовної давності є підставою для уникнення цивільної відповідальності за невиконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №200/6313/15-ц від 08.10.2015р.;
- в оскаржуваній ухвалі не наведено аргументації того, чому позовна давність не розповсюджується на зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Арбітражний керуючий Лященко Сергій Сергійович у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції порушив норми ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України не застосувавши  строк позовної давності до всіх вимог АТ "Укрсиббанк". Вимоги цього кредитора ґрунтуються на рішенні суду, тобто є звичайними цивільними зобов`язаннями згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України. Зобов`язання з виконання рішення суду не є виключенням, встановленим ст. 268 ЦК України, на яке не розповсюджується строк позовної давності. Тому позовна давність має бути застосована і до вимог, що виникли на підставі рішення суду. Судом першої інстанції не аргументована відмова в застосуванні позовної давності щодо зобов`язань, які встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-6443/11 від 19.06.2013р.

3. Апеляційне провадження.
3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.05.2022р. поновлено Акціонерному товариству "Укрсиббанк" пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/7413/21. Розгляд справи призначено в судове засідання на 22.06.2022р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2022р. поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/7413/21; розгляд справи призначено на 22.06.2022р.
В судовому засіданні 22.06.2022р. ОСОБА_1 та арбітражний керуючий Лященко С.С. надали пояснення по апеляційним скаргам.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022р. оголошено в судовому засіданні перерву до 20.07.2022р.
Судове засідання 20.07.2022р. відбулось за участю представника АТ "Укрсиббанк" та арбітражного керуючого Лященка С.С., які надали додаткові пояснення по апеляційним скаргам.
Представник АТ "Укрсиббанк" заявив у судовому засіданні клопотання про необхідність надання часу для уточнення розрахунку суми грошових вимог.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2022р. оголошено перерву до 07.09.2022р.
02.09.2022р. АТ "Укрсиббанк" подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо заявлених кредиторських вимог.
Судове засідання 07.09.2022р. відбулось за участю представника АТ "Укрсиббанк", який надав додаткові пояснення.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2022р. оголошувалась перерва до 21.09.2022р.
У судове засідання 21.09.2022р. представники учасників провадження у справі не прибули.
21.09.2022р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства.
13.09.2021р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет Господарським судом Дніпропетровської області здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , №67190.
24.09.2021р. до суду від Акціонерного товариства "Укрсиббанк" надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 12364075,19 грн. та судового збору у розмірі 4540,00 грн.
Матеріали справи свідчать про те, що 25.12.2007 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №11277191000, за яким банк зобов`язувався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 133 000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 671650,00 грн.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року по справі №2-6443/11 присуджено до солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №11277191000 від 25 грудня 2007 року, а саме в сумі: заборгованість за сумою кредиту - 1025048 гривень 90 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом - 473505 гривень 28 копійок; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 26536 гривень 11 копійок; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 58695 гривень 57 копійок; судовий збір в сумі - 1700 гривень 00 копійок; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30гривень 00 копійок, разом - 1585515 гривень 86 копійок.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року по справі №2-6443/11 боржником не виконано, внаслідок чого кредитором у справі про неплатоспроможність заявлено наступні грошові вимоги:
- 128513.44 дол. США, що еквівалентно 3431668.69 грн. - заборгованість по кредиту (на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року до справі №2-6443/11, 96077.91 дол. США, що еквівалентно 2565549,22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом (відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору та ст. 1048 ЦК України, у тому числі 48884.79 дол. США, які присуджено до стягнення рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року по справі №2-6443/11);
- 227748.32 дол. США, що еквівалентно 6081517.84 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, у тому числі 10479.98 дол. США, які присуджено до стягнення рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року по справі №2-6443/11);
- 3326.91 дол. США, що еквівалентно 88837.81 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (які присуджено до стягнення рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року по справі №2-6443/11);
- 7358,84 дол. США, що еквівалентно 196501.63грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (які присуджено до стягнення рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року по справі №2-6443/11).
Також кредитором заявлено судові витрати у розмірі 4540,00 грн. за подання заяви кредитора та судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30.00 грн., які присуджено до стягнення рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року по справі №2-6443/11.
Оскаржуваною ухвалою заявлені кредитором вимоги визнані частково, на суму 6013724,42 грн.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах та запереченнях проти них, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Предметом апеляційного перегляду відповідно до вимог апеляційних скарг АТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 є ухвала господарського суду від 08.02.2022р. у справі №904/7413/21, якою грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" визнано частково.
Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Статтею 113 КУзПБ встановлено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
Частиною 1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується факт укладення ОСОБА_1 та АТ "Укрсиббанк" кредитного договору №11277191000 від 25.12.2007р.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Звертаючись із грошовими вимогами до боржника АТ "Укрсиббанк" посилався на пункти 1.3. та 10.2. кредитного договору від 25.12.2007р., як на підставу нарахування заборгованості по відсоткам за користування грошовими коштами.
Відповідно до пп. 1.3.1 п. 1.3. договору, за використання кредитних коштів у межах установленого строку  кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13,4% річних. По закінченню 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2. даного договору.
У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 10.2. даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за чим договором в попередньому періоді.
Пунктом 10.2 договору передбачено, що відповідно до вимог ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п. 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з наступних обставин, а саме:
а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором); та/або
б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим договором; та/або
в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами "овернайт" НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; та/або
Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 10.2. договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку:
- банк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі - повідомлення банку) за адресою позичальника, що сказана у розділі 13 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси;
- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладання сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.
У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, банк набуває вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору.
Сторони погодили, що факт неподання позичальником на зазначену в договорі адресу банку у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою позичальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку.
Про збільшення процентної ставки банк протягом 7 (семи) календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення банку за адресою позичальника, що вказана в розділі 13 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. В такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013р. у справі №2-6443/11 було встановлено факт неналежного виконання боржником взятих відповідно до договору №11277191000 від 25.12.2007р. зобов`язань перед кредитором по сплаті кредиту та відсотків.
Зазначеним рішенням було стягнуто з боржника 1585515,86 грн., серед яких: заборгованість за сумою кредиту - 1025048 гривень 90 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом - 473505 гривень 28 копійок; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 26536 гривень 11 копійок; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 58695 гривень 57 копійок; судовий збір в сумі - 1700 гривень 00 копійок; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень 00 копійок, разом - 1585515 гривень 86 копійок.
Оскільки на час відкриття провадження у даній справі про неплатоспроможність рішення суду не було виконано, кредитор обґрунтовано подав заяву про визнання цих вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Разом із тим АТ "Укрсиббанк" в апеляційній скарзі неправомірно зазначає про необхідність обрахування стягнутої судом заборгованості в іноземній валюті, як передбачено договором, оскільки в резолютивній частині рішення стягувана сума була зазначена в національній валюті України, що зумовлює виконання рішення суду у тому вигляді, в якому воно прийнято.
Доводи боржника щодо необхідності застосування до вказаних вимог позовної давності не ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства України.
Таким чином, вимоги АТ "Укрсиббанк" про визнання грошових вимог на суму 1585515,86 грн., серед яких 85231,68 грн. пені, є обґрунтованими та правомірно визнано господарським судом.
Щодо заявлених кредитором вимог із сплати заборгованості по процентам за користування кредитом слід зазначити наступне.
Згідно з п. 1.3.1. договору за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлена в розмірі 13,4 відсотків річних.
Пунктом 10.2. договору сторони погодили, що протягом дії цього договору банк, відповідно до умов п. 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі, зокрема, порушення позичальником кредитної дисципліни.
Додатковою угодою до договору від 25.12.2007р. пункт 10.2. доповнено новим абзацом наступного змісту.
У випадках настання обставин:
- передбачених підпунктами "а", "б" пункту 10.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1. договору;
- передбачених підпунктом "в" пункту 10.2. договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 (десять) % для кредитів у національній валюті та не більше ніж 5 (п`ять) % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п. 1.3.1. договору;
- передбачених підпунктом "г" пункту 10.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок Банку за програмами кредитування.
Таким чином, із наведених умов договору вбачається, що за використання кредитних коштів в межах встановленого строку кредитування застосовується процентна ставка у розмірі 13,4%, а у разі порушення, зокрема, кредитної дисципліни - подвійна процентна ставка у 26,8%.
Пунктом 1.2. (строк кредитування) договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 25 грудня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін.
Доказів укладення додаткової угоди про продовження строку кредитування матеріали справи не містять.
За наведених умов проценти за користування кредитом відповідно до п. 1.3.1. договору підлягають нарахуванню у межах установленого договором строку кредитування, тобто до 25 грудня 2017 року.
Разом із тим, відповідно до заяви АТ "Укрсиббанк" з грошовими вимогами до боржника та доданого до неї розрахунку, кредитор просить визнати заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.01.2008р. по 24.11.2020р. на загальну суму 96077,91 дол. США, що еквівалентно 2565549,22 грн.
Таким чином, кредитором необґрунтовано нараховано відсотки за користування кредитом за межами встановленого договором строку кредитування.
Правомірним за наведених обставин є нарахування відсотків за користування кредитом з 25.01.2008р. по 25.12.2017р.
Разом із тим, боржником у межах даної справи подана заява про застосування до правовідносин сторін за договором від 25.12.2007р. позовної давності.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що з урахуванням нормативних актів, прийнятих у зв`язку із введенням на території України карантину строк позовної давності щодо вимог АТ "Укрсиббанк", крім тих, що підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013р., починає свій перебіг з 12.03.2017р.
Згідно з наданим кредитором розрахунком заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом сума заборгованості за вказаний період складає 26375,37 дол. США. При цьому, кредитором обґрунтовано визначено процентну ставку у розмірі 26,8 відсотка, яка підлягала сплаті боржником у межах установленого строку кредитування відповідно до п. 1.3.1. та п. 10.2. договору з урахуванням додаткової угоди до цього договору.
Таким чином вимоги кредитора по сплаті процентів за користування кредитом підлягають задоволенню у розмірі 704296,23 грн., що є єквівалетним сумі 26375,37 дол. США, нарахованої кредитором за період в межах строку позовної давності.
Інші вимоги кредитора по сплаті процентів за користування кредитом не підлягають задоволенню.
Щодо заявлених кредитором з посиланням на ст. 625 ЦК України вимог із сплати заборгованості по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін слід враховувати наступне.
Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16 зазначено, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
22.06.2022р. Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №3-188/2020 (455/20) за конституційною скаргою акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України.
Конституційним Судом України зазначено, що приписи частини другої ст.625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорів або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.
Конституційний Суд України вважає, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язання за кредитним договором у натурі.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті порушених у конституційній скарзі питань оспорюваний припис статті 1050 Кодексу не обмежує права банку на отримання процентів як плати за користування кредитом. Відповідно, припис першого речення частини першої статті 1050 Кодексу не спричиняє й негативних наслідків для права банку на ведення підприємницької діяльності.
Також Конституційним Судом України вказано, що практика суду касаційної інстанції щодо можливості одночасного застосування приписів частини першої статті 1048 Кодексу та першого речення частини першої статті 1050 Кодексу в системному зв`язку з частиною другою статті 625 Кодексу з березня 2018 року зазнала докорінних змін. Ці зміни зумовлено, по-перше, зміною підходу до тлумачення статті 1048 Кодексу (щодо обов`язку боржника сплачувати проценти до дня повернення позики) у контексті визначення строку виконання зобов`язань за кредитним договором, а по-друге, новим підходом до визначення юридичної природи процентів, що їх встановлено частиною першою статті 1048 Кодексу (плата за надані грошові кошти) і частиною другою статті 625 Кодексу (міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання), та різними юридичними підставами для їх застосування.
З урахуванням наведеного, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.
Колегія суддів апеляційного господарського суду при вирішенні даної справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування частини 1 статті 1050 та статті 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018р. у справі №202/4494/16-ц та від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16.
У зазначених постановах Верховний Суд дійшов правових висновків про те, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав, а право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні (претензії, вимозі) на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінює умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінює порядок і строк виконання цих зобов`язань, припиняє подальше кредитування позичальника, змінює строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором права та інтереси кредитора забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Умовами п. 1.3.1. договору про надання споживчого кредиту №11277191000 від 25.12.2007р. визначена процентна ставка в розмірі 13,4% річних за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування.
Пунктом 10.2. договору сторони погодили, що протягом дії цього договору банк, відповідно до умов п. 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі, зокрема, порушення позичальником кредитної дисципліни.
Додатковою угодою до договору від 25.12.2007р. пункт 10.2. було доповнено новим абзацом, у відповідності з яким у випадках настання обставин, передбачених підпунктами "а", "б" пункту 10.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1. договору.
Таким чином, вищезазначеними пунктами договорів сторони передбачили умови сплати процентів за користування кредитними коштами.
Строк кредитування в межах якого позичальник має сплачувати проценти за користування кредитними коштами умовами п. 1.2. договору встановлено до 25 грудня 2017 року.
А тому нарахування кредитором процентів за період після настання строку погашення кредиту щодо позичальника, допускається відповідно до диспозиції охоронної норми ч. 2 ст. 625 ЦК України - із застосуванням процентної ставки річних відповідно цієї норми - 3%, або із застосуванням іншої (підвищеної ставки) ставки річних за умови, що сторони в кредитному договорі узгодили цю ставку, як цього вимагає частина друга статті 625 ЦК України.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що вимоги кредитора (банку) до боржника (позичальника) в частині процентів, нарахованих після настання строку погашення кредиту щодо позичальника (за період неправомірного користування кредитними коштами) та їх підстави, зокрема в частині процентної ставки річних, застосованої банком у розрахунку процентів, мають оцінюватись судом на предмет їх узгодженості із матеріально-правовими підставами (умовами кредитного договору), за яких ці вимоги були заявлені.
А тому до предмету доказування сторонами та встановлення судом належать обставини врегулювання/неврегулювання сторонами в кредитному договорі порядку (умов) та ставки річних для нарахування процентів після настання строку погашення кредиту щодо позичальника, у зв`язку з чим до предмета дослідження та правової оцінки судом належать умови кредитного договору в тій його частині, яка містить (прямо вказує) узгодження сторонами цього договору умов, порядку нарахування та ставки процентів річних, які нараховуються після настання строку погашення кредиту щодо позичальника (тобто за період неправомірного користування кредитними коштами).
Зміст договору про надання споживчого кредиту від 25.12.2007р. та додаткової угоди до цього договору свідчать про те, що сторонами не було узгоджено порядок нарахування та ставку процентів річних за період після настання строку погашення кредиту, як цього вимагає частина друга статті 625 ЦК України.
За наведених умов кредитор неправомірно нарахував проценти за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін за ставками процентів 13,4 та 26,8, визначених договором у загальному розмірі 227748,32 дол. США, що еквівалентно 6081517,84 грн.
Верховний Суд у своїй постанові від 29.10.2020р. у справі №917/814/16 дійшов висновку, що за відсутності (невстановлення судами) обставин узгодження сторонами в кредитному договорі відмінної від визначеної законом (частина друга статті 625 ЦК України 3%), підвищеної тощо, процентної ставки річних відповідно до диспозиції частини другої статті 625 ЦК України, заявлені кредитором (позикодавцем) вимоги щодо процентів, нарахованих за період після настання строку погашення кредиту щодо позичальника, однак з розрахунком цих вимог відповідно до врегульованої кредитним договором, а не законом (частина друга статті 625 ЦК України - 3%) підвищеної процентної ставки річних, узгодженої в договорі як проценти, що сплачуються за період користування кредитом - до настання строку його погашення, з огляду на принцип диспозитивності у господарському процесі (стаття 14 ГПК України), не підлягають задоволенню судом на заявлену кредитором суму.
З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що нарахування банком заборгованості по процентам за період після настання строку погашення кредиту не відповідає вищевикладеним правовим висновкам. Таким чином, визнання господарським судом вимог кредитора із заборгованості по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін з посиланням на норму ст. 625 ЦК України є необґрунтованим.
Щодо доводів ОСОБА_1 про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності й відмови у зв`язку із цим у визнанні грошових вимог кредитора, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України).
Боржником до суду подано заяву про застосування строків позовної давності.
Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Приписами ч. 1 ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у суду відсутні підстави для застосування до вимог, що підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2013р. у справі №2-6443/11, норм чинного законодавства про застосування позовної давності. Разом із тим наявність заяви про застосування строків позовної давності взято до уваги судом при розгляді грошових вимог кредитора щодо заборгованості по сплаті процентів, наслідком чого стало їх визнання за період в межах строків позовної давності.
З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом мали бути визнані грошові вимоги кредитора - АТ "Укрсиббанк" на загальну суму 2289812,09 грн., а саме 1585515,86 грн. (з яких 85231,68 грн. пені) згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013р. у справі №2-6443/11 та 704296,23 грн. процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності.
3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи встановлені апеляційним господарським судом обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг та зміни ухвали суду першої інстанції.
Абзац перший резолютивної частини ухвали від 08.02.2022р. має бути викладений в іншій редакції, згідно з якою грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" до боржника підлягають задоволенню частково в розмірі 2289812,09 грн., серед яких 2204580,41 грн. боргу, 85231,68 грн. пені та 4540,00 грн. судового збору.
В решті ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. має бути залишена без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.
Судові витрати за подання апеляційних скарг на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України        покладаються на осіб, які їх подали, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій скаржників.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/7413/21 змінити, виклавши абзац перший резолютивної частини ухвали в наступній редакції:
"Грошові вимоги Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) визнати частково, а саме: в розмірі 2 289 812,09 грн., серед яких 2 204 580,41 грн. боргу (2 черга задоволення), 85 231, 68 грн. пені (3 черга задоволення) та 4 540,00 грн. судового збору (позачергове задоволення)".
В решті ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/7413/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 26.09.2022р.

Головуючий суддя                                                                                          І.О. Вечірко

Суддя                                                                                                              Л.М. Білецька

Суддя                                                                                                              Т.А. Верхогляд