Ухвала
 
21 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 761/5970/15-ц
провадження № 61-8576 ск22
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Конюшко Денис Борисович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Притули Н. Г. від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів:              Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О., від 02 серпня 2022 року за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сазанович Юлія Ігорівна про визнання дій незаконними, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що в межах виконавчого провадження № 50800919 з примусового виконання виконавчого листа № 2/761/3844 від 16 лютого 2016 року про стягнення з нього аліментів на утримання дітей державний виконавець невірно провів розрахунок заборгованості. Оскільки в період з квітня 2018 року по лютий 2021 року він не працював, базою нарахування аліментів не може бути середня заробітна плата для цієї місцевості, однак державний виконавець застосував саме такий підхід і визначив розмір заборгованості у сумі 129 177,40 грн.
Просив визнати ці дії державного виконавця неправомірними, зобов`язати виконавця здійснити перерахунок заборгованості за відповідний період з урахування відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та отриманих податків та скасувати постанови, якими на нього накладено обмеження та арешти у зв`язку з існуванням заборгованості по сплаті аліментів. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києвавід 29 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
У вересні 2022 року до Верховного Суду ОСОБА_1  подав касаційну скаргу на вказані судові рішення,у якій просив їх скасувати та ухвалити нове про задоволення скарги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди дійшли помилкового висновку щодо правомірності дій державного виконавця. З 01 червня            2018 року по 01 липня 2019 року він не мав жодних доходів. Внаслідок невідповідності розрахунку вимогам закону, на нього було неправомірно нараховано заборгованість по аліментах і накладено обмеження і арешти його майна.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.   
Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 12 квітня 2016 року на виконанні перебуває виконавче провадження № 50800919 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 ,                        ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 березня 2015 року і до їх повноліття.
Під час виконання виконавчого листа № 2/761/3844 постановами                    від 15 серпня 2019 року та 19 лютого 2021 року арештовано кошти та майно боржника; постановами від 30 червня 2020 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, у праві керування транспортними засобами. 
Державним виконавцем 22 березня 2021 року складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з квітня 2018 року до лютого 2021 року, який становить 129 177,40 грн, із застосуванням середньої заробітної плати по Васильківському району відповідно до статистичних даних.
Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).
Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Встановивши, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів проведено з врахуванням середньої заробітної плати місцевості, де проживає                ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність дій державного виконавця відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність підстав для задоволення скарги  ОСОБА_1 .
Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду        від 10 вересня 2020 року справа № 554/2748/18, від 01 березня 2021 року справа № 2610/27695/2012.
Доводи касаційної скарги про те, що присуджений судом розмір аліментів у виді 1/3 частини його доходів не повинен був вираховуватись із середньої заробітної плати по Васильківському району, де проживає заявник, суперечать частині другій статті 195 СК України, є необгрунтованими та такими, що ставлять під загрозу право його дітей на забезпечення належного рівня життя.
Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Враховуючи неспростовані  ОСОБА_1 обставини щодо наявності у нього боргу по сплаті аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей за період більш як шість місяців у розмірі 129 177,40 грн., беручи до уваги недоведеність обставин про те, що встановлене обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про законність накладення на заявника обмежень у певних правах та арешту його майна. 
Доводи касаційної скарги щодо невідповідності розрахунку вимогам закону та неправомірного нарахування заборгованості по аліментах і накладення обмежень та арештів, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законністьта обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування частини третьої статті451 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Конюшко Денис Борисович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва                  від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду           від 02 серпня 2022 року за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сазанович Юлія Ігорівна про визнання дій незаконними, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         О. В. Білоконь
                                                                                                                     О. М. Осіян
                                                                                                                     Н. Ю. Сакара