ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2022 року 
м. Київ
справа № 820/1699/17
адміністративне провадження № К/9901/5637/17  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Мельник-Томенко Ж. М.,   
суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 (суддя - Заічко О. В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 (колегія суддів у складі: Подобайло З. Г., Тацій Л. В., Рєзнікової    С. С.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити (доплатити) ОСОБА_1 різницю між виплаченою сумою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 27    940,77 грн (перераховано 23.08.2017) та сумою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яка нарахована позивачем замість відповідача та надана до суду (а саме: відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 01.01.2017 та довідки про вартість речового майна, що належить до видачі прапорщику ОСОБА_1 ) з розрахунку кількості предметів, вартості за одиницю, суми грошової компенсації окремо по кожному предмету та загальної суми грошової компенсації за всі предмети речового майна, які прописані, нараховані позивачем та інше в зразку № 1 для врахування судом та відповідачем, який додається.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 не виплачено йому грошову компенсацію замість речового майна у належному розмірі.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 м. Харкова ДПС України у період з 15.03.1995 по 30.03.2017, що не заперечувалось сторонами.
Наказом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30.03.2017 № 135-ос з позивачем було припинено контракт, звільнено в запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Сторонами не заперечувалось, що позивач звертався до відповідача з проханням отримання грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, проте йому було роз`яснено, що відповідні виплати буде здійснено після надходження бюджетних призначень.
Відповідно до довідки-розрахунку від 15.08.2017 № 34, сума належної до видачі грошової компенсації складає 34 709,04 грн, вказана сума включає в себе ПДФО та військовий збір.
На виконання наказу начальника Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16.08.2017 № 351-ос «Про виплату грошової компенсації» позивачу виплачено грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна в сумі 27    940,77 грн, з відрахуванням податку з ДФО (18%) в сумі 6247,63 грн та військового збору (1,5%) в сумі 520,64 грн. 
Вказане нарахування та виплата були здійснені відповідачем після надходження відповідних сум бюджетних призначень.
У судовому засіданні представник позивача та позивач не заперечували щодо отримання суми у розмірі 27 940,77 грн, проте зазначили, що незгодні з такою сумою, оскільки вважали, що відповідна вартість кожного предмету майна повинна бути вирахувана виходячи з закупівельної вартості речового майна, розрахованої Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня поточного року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна та вказане право було у повному обсязі реалізовано відповідачем. Нарахування позивачеві суми грошової компенсації відбулось не тільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», а також на підставі тих нормативних актів, які були чинні на час проходження позивачем служби, а саме: постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.1998 № 1135, постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444, постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2008 № 727, наказу МВС від 31.10.2017 № 1132, розпорядження АДПСУ від 11.02.2017 № 33 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився». При цьому, суд зазначив, що при нарахуванні грошової компенсації за окремими видами речового майна, необхідно обов`язково враховувати такі складові як, момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін, який минув з моменту останнього отримання предмету речового майна. Тобто, сума компенсації за кожен вид майна визначається наступним чином: сума = (фактична носка/термін носіння)*ціна нового*кількість. У даному аспекті суд погодився з наведеним відповідачем розрахунком, результати якого відображені у довідці № 34. 
Суд відхилив доводи позивача та його представника, що надана відповідачем довідка № 34 про розрахунок суми грошової компенсації не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 178, не містить належний перелік майна та грошової компенсації, а вартість не розрахована відповідно до пункту 5 вказаної постанови, у зв`язку з чим останніми було зроблено порівняння та визначено належний список майна, з огляду на те, що вони нічим не підтверджуються та є суб`єктивною думкою позовної сторони, а відповідачем, у свою чергу, було надано арматурну картку, якою передбачено фіксацію виданого для користування військовослужбовцю речового майна, з якої вбачається, що на підставі такої було зроблено довідку № 34. Інші документи, які містять в собі відомості щодо отримання речового майна за період проходження служби ОСОБА_1 були знищені, відповідно до термінів зберігання та номенклатури. У свою чергу, позивачем не було оскаржено довідку № 34, відповідно до якої сума належної до видачі грошової компенсації складає 34    709,04 грн. Отже, така є чинною. Крім того, ОСОБА_1 та його представник в рамках даної справи не мають повноважень зі самостійного визначення суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за наявності чинної довідки про розмір такої компенсації, а тому, суд дійшов висновку, що наданий ними розрахунок не відповідає критерію належності та допустимості доказів, у свою чергу, відповідач наділений такими повноваженнями.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, яким задовольнити позов та позовні вимоги позивача (окремо по кожній). Доводи касаційної скарги аналогічні викладеним у апеляційній скарзі.
Позиція інших учасників справи
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Рух касаційної скарги
29.12.2017 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2017 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Кравчука В. М., суддів Берназюка    Я. О., Стародуба О. П. для розгляду судової справи №    820/1699/17.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Кравчука В. М. (суддя-доповідач), Берназюка Я. О., Стародуба О. П. від 01.02.2018 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017.
Розпорядженням в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01.06.2022 № 804/0/78-22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 820/1699/17 у зв`язку з постановленням Верховним Судом 31.05.2022 ухвали № К/9901/5637/17 про відведення судді-доповідача Кравчука В. М. та суддів Берназюка Я. О., Стародуба О. П. від розгляду матеріалів касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі № 820/1699/17.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2022 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко    Ж.    М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 820/1699/17.
Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2022 справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII; у редакції, яка діяла до 11.03.2000) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Статтею 2 Закону України від 17.02.2000 № 1459-III «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» (далі - Закон № 1459-III; який набув чинності 11.03.2000) призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями за їх  бажанням грошової компенсації за речове майно.
Законом України від 03.11.2006 № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» (далі - Закон № 328-V) статтю 9 Закону № 2011-XII викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 01.01.2008), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 1 Прикінцевих положень Закону  № 328-V цей Закон набирає чинності з 01.01.2007. 
У подальшому, частину другу статті 9-1 Закону № 2011-XII було виключено згідно із Законом України від 28.12.2007 №    107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI), однак зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II вказаного Закону, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008.
Законом України від 01.07.2015 № 567-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» (далі - Закон № 567-VIII) пункт 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII викладено у новій редакції: «Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України».
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 567-VIII Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом необхідно: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону; забезпечити перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.
Пунктом 1 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 567-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Відповідно до пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Пунктом 3 Порядку № 178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
За змістом пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898 (далі - Інструкція), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно». Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів. Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони.
Відповідно до пункту 292 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
08.02.2020 набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України,  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України). 
Як зазначено вище, на виконання наказу начальника Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16.08.2017 № 351-ос «Про виплату грошової компенсації» позивачу виплачено грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна в сумі 27 940,77 грн, з відрахуванням податку з ДФО (18%) в сумі 6247,63 грн та військового збору (1,5%) в сумі 520,64 грн. 
Нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки-розрахунку від 15.08.2017 № 34, яка складена відповідачем за цінами минулих років на предмети речового майна.
Проте застосування закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.
Указаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16, від 23.08.2019 у справі № 2040/7697/18, від 14.11.2018 у справі № 809/1488/16, від 28.01.2021 у справі № 520/1190/2020.
Таким чином, відповідачем порушено право ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації замість належного до видачі речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме 2017 року.
При цьому, Верховний Суд уважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про те, що при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна необхідно обов`язково враховувати такі складові як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін який минув з останнього моменту отримання предмети речового майна, оскільки приписами Порядку №    178 не передбачено такого механізму розрахування суми грошової компенсації, натомість закріплено обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно виходячи із закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.
Також колегія суддів уважає неправильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у спірних правовідносинах необхідно враховувати пункт 5 Порядку № 178 з прив`язкою до пункту 3 цього Порядку, адже вказані пункти несуть різне смислове навантаження. Зокрема, пункт 3 визначає, що військовослужбовці мають право на виплату грошової компенсації з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення. У той же час, пункт 5 регулює питання оформлення довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
На підставі викладеного Суд констатує, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та, як наслідок, дійшли помилкового висновку про правомірність дій відповідача щодо виплати позивачу відповідної компенсації замість належного до видачі речового майна, виходячи із закупівельної вартості цього майна за цінами минулих років, станом не на 01.01.2017.
Також, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 на підставі довідки-розрахунку від 15.08.2017 № 34, виходив з того, що позивачем зазначену довідку не оскаржено, вона є чинною, а тому прийняв її як безспірну.
Верховний Суд уважає за необхідне зазначити, що не оскарження позивачем окремо довідки-розрахунку від 15.08.2017 № 34 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, не знімає обов`язку із суду надати оцінку цьому розрахунку у межах даної справи, а також доводам учасників щодо незгоди з таким розрахунком.
Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Указаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.06.2021 у справі № 120/609/20-а
Відтак, питання щодо права ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 15.03.1995 по 30.03.2017 підлягає більш ретельному дослідженню.
За наведених обставин, Верховний Суд доходить висновку, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи.
Наведене дозволяє дійти висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості, наведеним у статті 242 КАС України. 
Так, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
Верховний Суд також звертає увагу, що одне із призначень обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль за здійсненням правосуддя. А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.
Оскільки вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність висновків суду апеляційної інстанції по суті спору.
Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
З огляду на викладене, а також ураховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, в той час як їх невстановлення впливає на правильність вирішення спору, і цей недолік неможливо усунути на стадій касаційного перегляду, оскаржувані судові рішення суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд. 
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну  скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Судді | Ж.М. Мельник-Томенко Н.М. Мартинюк   А.В. Жук